ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. Справа №909/250/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Плотніцький Б.Д.

суддів Зварич О.В.,

Кравчук Н.М.

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянув заяву представника Фізичної особи-підприємця Луцького Володимира Петровича, м.Калуш, Івано-Франківська область - адвоката Шевченка К.Т. б/н від 20.11.2023 про ухвалення додаткового судового рішення

за результатами розгляду апеляційних скарг:

- Івано-Франківської митниці Державної митної служби України б/н від 15.06.2023 (вх. №01-05/1931/23 від 16.06.2023) та Державної казначейської служби України б/н від 14.06.2023 (вх. №01-05/1912/23 від 15.06.2023) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2023 (повний текст складено та підписано 29.05.2023, суддя Скапровська І.М.)

- Івано-Франківської митниці Державної митної служби України б/н від 15.06.2023 (вх. №01-05/1932/23 від 16.06.2023) на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2023

у справі №909/250/23

за позовом: фізичної особи-підприємця Луцького Володимира Петровича, м.Калуш, Івано-Франківська область

до відповідача: Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, м.Івано-Франківськ

про стягнення шкоди в розмірі 101 398,62 грн., з яких: 10 738,99 грн - 3% річних, 90 659,67 грн - інфляційних збитків та судових витрат

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Кічура Г. В.

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 15.11.2023 апеляційні скарги Державної митної служби України б/н від 15.06.2023 та Державної казначейської служби України б/н від 14.06.2023 на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2023 у справі №909/250/23 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної митної служби України б/н від 15.06.2023 на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2023 у справі №909/250/23 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2023 у справі №909/250/23 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.2023 у справі №909/250/23 залишено без змін.

21.11.2023 на адресу суду надійшла заява представника Фізичної особи-підприємця Луцького Володимира Петровича, м.Калуш, Івано-Франківська область - адвоката Шевченка К.Т. б/н від 20.11.2023 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №909/250/23, яким стягнути з Івано-Франківської митниці Державної митної служби України судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00грн.

Згідно ч.3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

27.11.2023 від представника відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що судові витрати у сумі 30 000 грн є неспівмірними з складністю справи, окрім того значно завищена вартість відзиву, особливо враховуючи, що це апеляційна інстанція..

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в клопотанні про зменшення.

Інші сторони не забезпечили явку представників у судове засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представників сторін.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Згідно з п.3 ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У постанові від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 Верховним Судом зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Фізична особа-підприємець Луцький Володимир Петрович надав суду докази, які обґрунтовують розмір понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду Західним апеляційним господарським судом судової справи №909/250/23.

В обґрунтування заяви вказав на вимоги ст. ст. 126, 129 ГПК України, якими передбачено порядок та умови розподілу судових витрат та на те, що згідно умов додаткових угод, укладених між адвокатом Шевченко К. Т. та ФОП Луцьким В.П., позивач має сплатити витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, а відповідно, в силу вказаних норм, часткового задоволення позову, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В підтвердження надав суду копії, зокрема, договір про надання адвокатських послуг від 13.03.2023, додаткову угоду №3 до договору про надання адвокатських послуг від 13.03.2023, акт приймання-передачі послуг від 20.11.2023

Додатковою угодою № 3 до договору про надання адвокатських послуг від 13.03.2023, актом прийняття-передачі послуг від 20.11.2023, встановлено те, що позивач має сплатити адвокату за професійну правничу допомогу 30,000,00 грн.

Предметом спору в даній справі було стягнення 101 398,62 грн шкоди. При розгляді судом апеляційної інстанції, позиція представника позивача не змінювалась, був поданий відзив, який у більшості збігався з позовною заявою та поясненнями в першій інстанції. У справі було два судових засідання, при цьому представник позивача з`явився в одне, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів

Надавши оцінку доводам відповідача про неспівмірність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши обсяг виконаних робіт представником відповідача по наданню правової допомоги у суді апеляційної інстанції у даній справі, колегія суддів вважає, що доводи відзиву на апеляційну скаргу частково співпадають з доводами, які було надано до місцевого господарського суду, а відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 6000 грн.

Керуючись ст. 126, 129, 244, 282, 283, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву представника Фізичної особи-підприємця Луцького Володимира Петровича, - адвоката Шевченка К.Т. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №909/250/23 - задоволити частково.

2. Стягнути з Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (, вул. Чорновола, буд. 159, м. Івано-Франківськ,76005) на користь ФОП Луцького Володимира Петровича (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В решті - відмовити.

У зв`язку з перебування головуючого на лікарняному (з 01.12 по 07.12) повний текст постанови виготовлено та підписано 11.12.2023

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом строків передбачених ст. 288 ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Зварич О.В.

Кравчук Н. М.