ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" листопада 2023 р. Cправа № 902/752/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ" (вул. Генерала Алмазова, 18/7, м. Київ, 01133)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод" (вул. Механізаторів, буд. 74, м. Гайсин, Вінницька область, 23700)

про стягнення 470 764,48 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Приступа Ю.М. директор (в режимі відеоконференції);

відповідача не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТІКС СОЛЮШНЗ" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод" про стягнення 402 505,00 грн основного боргу, 39 975,13 грн пені, 2 220,00 грн 3% річних, 5 314,01 грн інфляційних втрат, а також витрат по сплаті судового збору.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод" зобов`язань за Договором № 07.22_П від 21.07.2022 в частині проведення розрахунків за організацію доставки товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2023 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Суд, ухвалою від 12.06.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/752/23 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначив на 11.07.2023.

27.06.2023 на адресу суду надійшла заява № 19/06-1 від 19.06.2023 позивача про збільшення розміру позовних вимог.

При розгляді справи 11.07.2023 судом розглянуто заяву № 19/06-1 від 19.06.2023 про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач збільшує період нарахування пені та трьох процентів річних та відповідно їх розмір, і просить стягнути з відповідача 402 505,00 грн основного боргу, 59 633,47 грн пені, 3 312,00 грн 3% річних та 5 314,01 грн інфляційних втрат.

З огляду на те, що заява позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, подана до закінчення підготовчого засідання, суд прийняв її до розгляду.

Таким чином ціна позову, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, становить 470 764,48 грн.

За результатами слухання справи 11.07.2023, судом продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України та відкладено підготовче засідання на 29.08.2023, про що постановлено відповідні ухвали у протокольній формі.

21.08.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява №б/н від 21.08.2023 ( вх. № 1112/23 від 21.08.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТІКС СОЛЮШНЗ" про стягнення збитків у розмірі 643 612,87 грн.

Суд, ухвалою від 28.08.2023 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод" № б/н від 21.08.2023 (вх. № 1112/23 від 21.08.2023) та додані до неї матеріали повернув заявнику без розгляду.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 26.09.2023, про що 29.08.2023 постановлено протокольну ухвалу.

18.09.2023 на адресу суду надійшла заява позивача № 12/09-1 від 12.09.2023, в якій останній повідомляє суд про те, що докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

25.09.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 25.09.2023, яке зареєстроване загальним відділом "Канцелярія" 26.09.2023 (вх. № 01-34/9000/23 від 26.09.2023), скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - адвоката Юрченка Т.П. про відкладення розгляду справи на іншу дату.

За результатами слухання справи 26.09.2023, з урахуванням клопотання представника відповідача, судом відкладено розгляд справи по суті на 09.11.2023, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

При розгляді справи 09.11.2023 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 28.11.2023 з постановленням протокольної ухвали.

23.11.2023 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача Приступи Ю.М. №б/н від 23.11.2023 (вх. № 01-34/11212/23) про долучення до матеріалів додаткових доказів.

23.11.2023 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача Приступи Ю.М. №б/н від 23.11.2023 (вх. № 01-34/11226/23) про долучення до матеріалів додаткових доказів.

24.11.2023 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання/заява представника позивача Приступи Ю.М. №б/н від 24.11.2023 (вх. № 01-34/11260/23) про залишення без розгляду клопотання про долучення доказів №б/н від 23.11.2023 (вх. № 01-34/11212/23).

Суд, ухвалою від 24.11.2023 постановив провести судове засідання призначене на 28.11.2023 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Вінницької області, забезпечивши участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ" у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

28.11.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Юрченка Т.П. №б/н від 28.11.2023 (вх. №01-34/11366/23) про відкладення розгляду справи на іншу дату.

На визначену судом дату представник позивача з`явився в режимі відеконференції.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. Про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача повідомлений в судовому засіданні 09.11.2023 під розписку.

Розглянувши в судовому засіданні 28.11.2023 клопотання представника позивача Приступи Ю.М. №б/н від 23.11.2023 (вх. № 01-34/11212/23) про долучення до матеріалів додаткових доказів, суд, з огляду на клопотання/заяву представника позивача Приступи Ю.М. №б/н від 24.11.2023 (вх. № 01-34/11260/23), залишив означене клопотання без розгляду.

За результатом розгляду клопотання представника позивача Приступи Ю.М. №б/н від 23.11.2023 (вх. № 01-34/11226/23) про долучення до матеріалів додаткових доказів, суд, виходячи з положень статей 80, 113, 118, 164 Господарського процесуального кодексу України, постановив в судовому засіданні 28.11.2023 протокольну ухвалу про відмову у прийнятті додаткових доказів до розгляду.

Також судом розглянуто клопотання представника відповідача №б/н від 28.11.2023 (вх. №01-34/11366/23) про відкладення розгляду справи.

Обґрунтовуючи необхідність відкладення розгляду справи представник відповідача вказує на те, що у даній справі представництво інтересів відповідача здійснюється адвокатами Юрченком Т.П. та Браславцем Я.Ю. на підставі договорів про надання правової допомоги. Проте, 28.11.2023 адвокат Юрченко Т.П. буде зайнятий в іншому судовому процесі, а адвокат Браславець Я.Ю. станом на 27.11.2023 перебуває на самоізоляції.

За результатом розгляду клопотання представника відповідача, суд відмовив в його задоволенні так як відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

Таким чином, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази, необхідні для вирішення судом спору у даному судовому засіданні, а відповідачем не подано обґрунтованих доказів необхідності відкладення розгляду справи, суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 28.11.2023 суд заслухав вступне слово представника позивача, провів стадію з`ясування обставин та перевірки їх доказами, повідомив про завершення розгляду справи по суті та вийшов до нарадчої кімнати для постановлення вступної і резолютивної частини судового рішення, повідомивши представника позивача про орієнтовний час повернення з нарадчої кімнати.

На проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судове засідання 28.11.2023 представник позивача не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ" (позивач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гайсинський комбікормовий завод» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір № 07.22_11 (надалі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати в обумовлені строки у власність Покупцеві товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) до цього Договору Товар, за ціною визначеною в Протоколі погодження договірної ціни, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування, код УКТ ЗЕД, одиниця виміру, кількість Товару, вид упаковки визначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 2.1. Договору)

Відповідно до п. 3.1. Договору Постачальник здійснює поставку Покупцю Товару (партії Товару), зазначеного в специфікації, вільного від будь-яких прав та вимог третіх осіб протягом строку дії Договору на умовах поставки, визначених в специфікаціях, згідно ІНКОТЕРМС Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року).

Поставка Товару здійснюється окремими партіями на підставі Замовлення у вигляді Транспортної інструкції Покупця ( надалі замовлення або транспортна інструкція), яка надається Постачальнику в електронній (письмовій) формі з обов`язковим зазначенням: найменування Покупця; реквізити Договору про поставку Товару; найменування Товару, вид упакування; кількість Товару; бажаний строк (термін) поставки; умови поставки; найменування отримувача та його поштова адреса; найменування та код станції призначення (в разі перевезення Товару залізничним транспортом, при умові, що передачу Товару перевізникові має здійснити Постачальник); код отримувача. (п. 3.2. Договору)

За змістом п. 3.2.1. Договору, у випадку, якщо поставка Товару здійснюється автомобільним транспортом, Покупець зобов`язаний надавати транспортні інструкції на відповідну кількість Товару, що підлягає постачанню не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати відвантаження Товару.

Пунктом 3.9. Договору визначено, що при поставці Товару на умовах EXW обов`язок Продавця передати Товар вважається виконаним з моменту надання Товару у розпорядження Покупця (одержувача) в місці поставки, з цього моменту до Покупця переходять ризик втрати (в тому числі природної втрати) та пошкодження Товару. Моментом надання Товару у розпорядження Покупця Сторони визначили момент (факт) підписання представником Покупця/перевізника наказу-накладної на відвантаження Товару Вантажовідправником. Датою поставки партії Товару вважається дата, що вказана у видатковій накладній та яка відповідає даті передачі Товару Покупцю або одержувачу, який визначений Покупцем.

Згідно п. 4.1. Договору при поставці на умовах EXW Покупець (одержувач) зобов`язаний перевірити кількість, якість та упаковку Товару (у випадку поставки Товару в упаковці) в місці поставки під час приймання Товару. Постачальник не несе відповідальності за недоліки товару щодо кількості, якості упаковки Товару, заявлені Покупцем після поставки Товару. За умови, що Товаром, що постачається, є розчин аміачної селітри, перевірка якості Товару (зокрема концентрації, кислотності, температури при завантаженні в автотранспорт Покупця/перевізника) здійснюється лабораторією ПАТ АЗОТ у місці відвантаження Товару, за рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 4.2. при поставці на умовах FCA та CPT Товар вважається прийнятим по кількості відповідно до кількості зазначеної в місці поставки в первинних документах. Приймання Товару Покупцем (одержувачем) від перевізника здійснюється відповідно до правил чинних на залізничному транспорті.

За змістом п. 4.3. Договору Покупець протягом одного (1) дня з отримання видаткових накладних від Постачальника, щодо поставленого Товару, підписує їх, скріплює печаткою та один примірник видаткової накладної надсилає (повертає) Постачальнику рекомендованим або цінним листом або передає під розписку.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що ціна Товару зазначається у специфікаціях до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Загальна сума даного Договору визначається як арифметична сума вартості Товару, передбаченого у всіх специфікаціях, підписаних до даного Договору. Загальна сума Договору може змінюватись шляхом підписання Сторонами додаткових угод. (п. 5.2. Договору)

Згідно п. 5.3. Договору Покупець здійснює оплату у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на умовах зазначених в специфікації (-ях). При проведенні оплати Покупець у призначенні платежу обов`язково вказує дату та номер цього Договору.

Покупець зобов`язаний повністю оплатити Товар, що підлягає поставці за відповідною специфікацією, протягом трьох (3) днів із дня підписання Сторонами такої специфікації, якщо Сторони не погодять інший строк оплати у самій специфікації. (п. 5.4. Договору)

За змістом п. 5.8. Договору днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Оплата здійснюється в національній валюті України, в гривнях.

Відповідно до п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно п. 7.7. Договору за порушення строків оплати товару, Покупець, за письмовою вимогою, сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару/партії товару, оплату якого прострочено, за кожний день такого прострочення.

Даний Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (п. 12.1. Договору)

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку Договір не оспорено та не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

До Договору між сторонами підписано Специфікацію № СП-07.22_П/3 від 08.02.2023, в якій погоджено: найменування, вид упаковки, код УКТЗЕД, одиницю виміру, кількість, ціну Товару, умови поставки та оплати за Товар, що поставляється. Загальна вартість товару за Специфікацією склала 6 815 808,48 грн, в т.ч. ПДВ 1 135 968,08 грн, з умовами оплати: Покупець має здійснити попередню оплату за окрему партію товару, визначену в транспортній інструкції, переданої Постачальнику та/або рахунку-фактурі, протягом двох календарних днів з дати його виставлення, в порядку визначеному у Договорі №07.22_П від 21.07.2022 в межах даної специфікації.

Пунктом 3 специфікації №СП-07.22_П/3 від 08.02.2023 визначено умови (базис) поставки товару: з м. Черкаси, ПрАТ «АЗОТ» (00203826): DDP Вінницька область, Гайсинський район, м. Гайсин, вул. Механізаторів 74, ТОВ «Гайсинський комбікормовий завод». В цьому випадку додатково оплачується організація доставки 1 500,00 грн/тонна з ПДВ (розчин селітри аміачної (без перерахунку на суху речовину). З м. Рівне-17 (ПрАТ «РІВНЕА» (05607824)): DDP Вінницька область, Гайсинський район, м. Гайсин, вул. Механізаторів 74, ТОВ «Гайсинський комбікормовий завод». В цьому випадку додатково оплачується організація доставки 1 980,00 грн/тонна з ПДВ (розчин селітри аміачної (без перерахунку на суху речовину).

За доводами позивача, відповідно до умов Договору Постачальником організовано доставку Товару на загальну суму 411 741,40 грн.

На підтвердження виконання зобов`язань по організації доставки Товару позивачем надано засвідчені копії наступних документів:

Акту надання послуг № 187 від 28.02.2023 на суму 309 236,40грн;

товарно-транспортної накладної № 02-01 від 20.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_2 ;

товарно-транспортної накладної № 02-01 від 20.-21.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_3 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_4 ;

товарно-транспортної накладної № 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_5 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_6 ;

товарно-транспортної накладної № 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 ;

товарно-транспортної накладної № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_9 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_10 ;

товарно-транспортної накладної № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 ;

Акту надання послуг № 211 від 31.03.2023;

товарно-транспортної накладної № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_9 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_10 ;

товарно-транспортної накладної № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 .

За наявними матеріалами справи, задля оплати наданих послуг ТОВ ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» виставлено ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» наступні рахунки-фактури:

рахунок-фактуру №75 від 28.02.2023 на суму 309 236,40 грн. (за Актом надання послуг № 187 від 28.02.2023):

рахунок-фактуру № 100 від 31.03.2023 на суму 102 505,00 грн (за Актом надання послуг № 100 від 31.03.2023).

Як доводить позивач, відповідачем частково оплачено послуги за Актом надання послуг № 187 від 28.02.2023 в розмірі 9 236,40 грн. Решта послуг відповідачем залишено без оплати.

Відтак, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за надані послуги по організації доставки Товару становить 402 505,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією № 05/05 від 05.05.2023, в якій просив сплатити заборгованість в розмірі 411 741,40 грн та штрафні санкції в розмірі 40 197,39 грн.

Проте вимоги претензії відповідачем залишено без відповіді та виконання.

Оскільки остаточний розрахунок за надані послуги по організації доставки Товару відповідачем здійснено не було, позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 402 505,00 грн в примусовому порядку.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 202 названого Кодексу, правочинами є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 ГК України).

За змістом статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом встановлено, що в даному випадку між сторонами був укладений договір змішаної форми, оскільки він містить в собі елементи різних договорів, а саме - поставки товару (селітри аміачної) та перевезення (в частині організації доставки товару).

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно із загальними вимогами до виконання зобов`язань, що виникають у тому числі з договорів, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України).

Однією з умов належного виконання зобов`язання є виконання його у встановлений строк. Так, частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а згідно з ч. 1 ст. 664 цього ж Кодексу - зобов`язання вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

У правовідносинах перевезення загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. (ст. 908 ЦК України)

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами та, як вже зазначалось, в силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено судом вище, на підтвердження надання послуг по організації доставки Товару позивачем надано Акти виконаних робіт № 187 від 28.02.2023 та № 100 від 31.03.2023.

Надаючи оцінку зазначених Актів які містить лише підпис уповноваженої особи та відтиск печатки Виконавця (позивача), суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, оскільки Акти виконаних робіт № 187 від 28.02.2023 та № 100 від 31.03.2023 містить відомості про відповідні господарські операції, то вони є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. №88, первинні документи для надання їх юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинних документів.

Пунктом 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 58-1 ГК України, суб`єкт господарювання може мати печатки.

Прийнявши Закон України від 15.04.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу", законодавцем були внесені зміни до Господарського, Господарського процесуального, Цивільного, Цивільного процесуального кодексів, Кодексу адміністративного судочинства, Законів "Про товарну біржу", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", "Про заставу", "Про нотаріат" та інших нормативно-правових актів. Зокрема, зміни були спрямовані на зменшення сфери використання печаток в господарській діяльності. Скасовано обов`язкову вимогу посвідчувати печаткою правочини юридичних осіб, зокрема господарські договори та довіреності (у тому числі на представництво в суді).

З вищезазначеного вбачається, що обов`язковим реквізитом первинного документа є підпис уповноваженої особи, який може бути скріплений печаткою, проте таке скріплення печаткою є необов`язковим.

Тобто, підпис уповноваженої особи на первинних документах є обов`язковим реквізитом, який надає документу чинності, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.

Як вбачається із Актів виконаних робіт № 187 від 28.02.2023 та № 100 від 31.03.2023 останні не містять підпису уповноваженої особи Замовника (відповідача) та відтиску печатки підприємства Замовника (відповідача).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Акти виконаних робіт № 187 від 28.02.2023 та № 100 від 31.03.2023 хоч і містять відомості про здійснення господарської операції, проте відсутність підпису уповноваженої особи Замовника та печатки не може свідчити про участь відповідача в господарських операціях.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що Акти виконаних робіт № 187 від 28.02.2023 та № 100 від 31.03.2023 які містять лише підпис уповноваженої особи та відтиск печатки сторони Виконавця (позивача), за відсутності на них підпису уповноваженої особи та відтиску печатки сторони Замовника (відповідача) не можуть бути належними доказами у справі, на підтвердження факту здійснення господарських операцій, відображених в них, з огляду на що вказані Акти не беруться судом до уваги.

Окрім зазначених Актів виконаних робіт позивач, на підтвердження надання відповідачу послуг організації доставки Товару, надав наступні товарно-транспортні накладні:

№ 02-01 від 20.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_2 .; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_1 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, 139А, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,010 тон;

№ 02-01 від 20.-21.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_3 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_4 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_2 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, 139А, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,170 тон;

№ 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_5 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_3 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - 18014, м. Черкаси, вул. Героїв холодного яру, 72, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин, вул. Механізаторів, 74; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,01 тон;

№ 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_4 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - 18014, м. Черкаси, вул. Героїв холодного яру, 72, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин, вул. Механізаторів, 74; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,20 тон;

№ 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_9 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_10 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_5 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, 139А, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,200 тон;

№ 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_4 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, 139А, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 25,570 тон.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з пунктами 11.1 вказаних Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Відповідно до п.11.4-11.6 Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільний транспорт вантажовідправник повинен виписувати в кількості не менше трьох екземплярів. Вантажовідправник засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр залишається у вантажовідправника, другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій, передається Перевізнику.

Суд зазначає, що документи обумовлені Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, при цьому підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів та може бути одним із додаткових доказів здійснення господарської операції з поставки товарів.

Судом встановлено, що ряд товарно-транспортних накладних, а саме: № 02-01 від 20.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_2 та № 02-01 від 20.-21.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_3 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_4 оформлені без дотримання положень Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, оскільки в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» міститься лише підпис не ідентифікованої особи.

Відсутність у зазначених товарно-транспортних накладних ідентифікації особи, яка їх підписала та відписку печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод», не може свідчити про те, що такі товарно-транспортні накладні є неналежним доказами у справі.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №927/833/18.

У постанові Верховного Суду у справі №280/5647/19, суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо інші об`єктивні дані свідчать про зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю. Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду у справах №804/644/16, №120/847/20-а, №640/18984/18.

При цьому суд зважає, що будь-яких інших доказів, які б свідчили про надання позивачем послуг по перевезенню товарів за товарно-транспортними накладними № 02-01 від 20.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_2 та № 02-01 від 20.-21.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_3 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_4 та прийняття товару відповідачем до матеріалів справи суду не подані.

Частиною 1 статті 14 ГПК України встановлений принцип диспозитивності господарського судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи, а збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказаний принцип суд не вправі самостійно витребувати у сторін докази, а тому розглядає спір лише за аналізом тих доказів, які є у справі.

Оцінюючи доводи позивача щодо доведеності наведених вище обставин, господарський суд виходить також з таких міркувань.

Як визначено статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).

Як наголошено судом вище, позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг по організації перевезення Товару надав зазначені товарно-транспортні накладні. Інших доказів, у строки та спосіб визначений процесуальним законом, останнім не надано, а подані клопотанням №б/н від 23.11.2023 (вх. № 01-34/11226/23) додаткові докази, судом, в порядку статей 80, 113, 118, 164 Господарського процесуального кодексу України, не прийнято до розгляду.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, матеріалами справи підтверджується, що позивачем не було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про надання позивачем відповідачу послуг по організації перевезення товару за товарно-транспортними накладними № 02-01 від 20.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_2 та № 02-01 від 20.-21.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_3 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_4 .

Окрім того суд зважає на ту обставину, що позивачем, як доказ надання послуг по організації перевезення товару за Актами № 187 від 28.02.2023 та № 211 від 31.03.2023 надано ідентичні товарно-транспортні накладні № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_9 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_10 та № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 . Тобто останнім продубльовано товарно-транспортні накладні за двома Актами.

Відтак, достатніми та належними доказами надання позивачем відповідачу послуг по організації перевезення товару судом визнаються наступні товарно-транспортні накладні:

№ 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_5 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій Гречаний Олександр; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - 18014, м. Черкаси, вул. Героїв холодного яру, 72, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин, вул. Механізаторів, 74; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,01 тон;

№ 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_4 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - 18014, м. Черкаси, вул. Героїв холодного яру, 72, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин, вул. Механізаторів, 74; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,20 тон;

№ 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_9 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_10 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_5 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, 139А, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 26,200 тон;

№ 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 ; автомобільний перевізник - ТОВ «СПЕШЛ МАЙНІНГ СОЛЮШНЗ» код 42193403, водій ОСОБА_4 ; вантажовідправник ТОВ «ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ» код 42790289; вантажоодержувач ТОВ «Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод» код 00686411; пункт навантаження - Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, 139А, пункт розвантаження Вінницька область, м. Гайсин; відомості про вантаж: розчин селітри аміачної (УКТЗЕД: 3102 30 90 00) ООН 2426 (5.1) загальною масою 25,570 тон.

Виходячи з положень п. 3 Специфікації № СП-07.22_П/3 від 08.02.2023, вартість послуг по організації доставки товару з м. Черкаси до м. Гайсин визначена в розмірі 1500,00 грн за 1 тонну товару з ПДВ, а з м. Рівне до м. Гайсин - 1980,00 грн за 1 тонну з ПДВ.

Так, за товарно-транспортними накладними № 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_5 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_6 та № 0201 від 24.02.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 доставка товару відбувалась за маршрутом м. Черкаси м. Гайсин. Загальна вага товару склала 56,21 тон.

З огляду на вартість послуги, визначеної Специфікацією № СП-07.22_П/3 від 08.02.2023 по маршруту м. Черкаси м. Гайсин (1500,00 грн), та зважаючи на загальну вагу товару (56,21 тон) загальна вартість послуги по перевезенню товару за вказаними товарно-транспортними накладними складає 78 331,50 грн.

За товарно-транспортними накладними № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_9 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_10 та № 03-0103 від 01.03.2023 на автомобіль DAF FT CF 85.460, д.н.з. НОМЕР_7 , причіп/напівпричіп BODEX KIS 3 B, д.н.з. НОМЕР_8 доставка товару відбувалась за маршрутом с. Городок Рівненська область м. Гайсин. Загальна вага товару склала 51,77 тон.

З огляду на вартість послуги, визначеної Специфікацією № СП-07.22_П/3 від 08.02.2023 по маршруту м. Рівне м. Гайсин (1980,00 грн), та зважаючи на загальну вагу товару (51,77 тон) загальна вартість послуги по перевезенню товару за вказаними товарно-транспортними накладними складає 102 504,60 грн.

Відтак, матеріалами справи документально підтверджено надані позивачем відповідачу послуги по організації доставки товару на загальну суму 180 836,10 грн (78 331,50 грн + 102 504,60 грн).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

При цьому суд зважає, що умовами Договору № 07.22_11 від 21.07.2022 та Специфікації № СП-07.22_П/3 від 08.02.2023 не узгоджено порядок та строки розрахунків за послуги організації перевезення товару.

Тому обов`язок відповідача по оплаті наданих позивачем послуг, за загальним правилом, виник після прийняття ним таких послуг та підписання товарно-транспортних накладних, проте докази здійснення відповідачем оплати за надані послуги матеріали справи не містять. Посилання позивача на проведення відповідачем часткових розрахунків за надані послуги в розмірі 9 236,40 грн судом відхиляються, позаяк перевірити такі доводи, за наявни матеріалів справи, не видається за можливе.

Отже, суд дійшов висновку про порушення відповідачем господарського зобов`язання внаслідок його неналежного виконання.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 180 836,10 грн доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 402 505,00 грн боргу підлягає до часткового задоволення в розмірі 180 836,10 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 59 633,47 грн пені, 3 312,00 грн 3% річних та 5 314,01 грн - інфляційних втрат.

Розглядаючи вимогу про стягнення пені в розмірі 59 633,47 грн, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частинами 1, 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Враховуючи вищенаведені положеннями законодавства, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Тлумачення умов укладеного сторонами договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України унормовано, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом вищевказаних положень законодавства розмір пені та штрафу за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені та штрафу, або містить умову про те, що вони нараховуються відповідно до чинного законодавства, сума пені та штрафу може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Заявляючи вимогу про стягнення 59 633,47 грн пені позивач керується положеннями п. 7.7. Договору, згідно з якими за порушення строків оплати товару, Покупець, за письмовою вимогою, сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару/партії товару, поставку якого прострочено, за кожний день такого прострочення.

При цьому суд зважає, що зазначений пункт Договору визначає відповідальність у вигляді сплати пені за порушення зобов`язання по оплаті товару.

Водночас, жодним з пунктів Договору не встановлено обов`язок відповідача, як Покупця, сплачувати пеню в разі порушення ним грошового зобов`язання по оплаті послуг за організацію доставки товару.

Доказів на підтвердження внесення змін до Договору № 07.22_11 від 21.07.2022 матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, оскільки умовами Договору № 07.22_11 від 21.07.2022 не визначено розміру пені за порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті послуг за організацію доставки товару, а положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та статтею 231 Господарського кодексу України не встановлено конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлено порядок їх визначення у договорі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна неустойка за відсутності конкретно визначеного її розміру в Договорі та законі, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 59 633,47 грн пені не підлягає до задоволення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 3 312,00 грн 3% річних та 5 314,01 грн - інфляційних втрат за період з 03.03.2023 по 19.06.2023 , суд зважає на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу в розмірі 180 836,10 грн за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE судом отримано 1 620,09 грн 3% річних та 5 477,90 грн інфляційних (розрахунок додається).

При цьому, зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд прийшов до висновку, що правомірними є вимоги про стягнення 1 620,09 грн 3% річних та 5 314,01 грн - інфляційних втрат.

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 808,83 грн.

Окрім того, з урахуванням заявлення позивачем витрати на професійну правничу допомогу, зважаючи на заяву позивача № 12/09-1 від 12.09.2023, про подання доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі, суд дійшов висновку про встановлення 5-ти денного строку для подання відповідних доказів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення, з призначенням судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись пунктом 2 частини 1 статті 231, статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський міжгосподарський комбікормовий завод" (вул. Механізаторів, буд. 74, м. Гайсин, Вінницька область, 23700; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТИКС СОЛЮШНЗ" (вул. Генерала Алмазова, 18/7, м. Київ, 01133; ) 180 320 грн. 92 коп. основного боргу; 1 620 грн. 09 коп. - 3% річних; 5 314 грн. 01 коп. інфляційних втрат та 2 808 грн. 83 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 14.12.2023 о 12:30 год.

Для подання суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу встановити позивачу строк п`ять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення. Зобов`язати позивача у цей же строк надіслати належним чином завірені копії вказаних доказів відповідачу.

Примірник рішення направити сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 07 грудня 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи