РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.11.2023Справа № 910/7065/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юністком", м. Київ

до Міністерства оборони України, м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_3

про стягнення 1 238 400,00 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Дядюра Н.О. (адвокат за ордером серії АІ№1501568 від 27.11.2023 року);

від відповідача: Хмара Ю.О. (в порядку самопредставництва);

від третьої особи 1: не з`явились;

від третьої особи 2: ОСОБА_1 (в порядку самопредставництва);

від третьої особи 3: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04.05.2023 року до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Юністком" (позивач) з позовною заявою про стягнення з Міністерства оборони України (відповідач) суми заборгованості в розмірі 1 238 400,00 грн у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/22/60 від 27.09.2022 року в частині оплати вартості поставленого позивачем товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 року, матеріали справи №910/7065/23 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_2 , залучено до участі у справі в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_3 та призначено підготовче засідання на 27.06.2023.

06.06.2023 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява.

08.06.2023 до суду від третьої особи-2 надійшли пояснення, в яких зазначено, що після перевірки отриманого від позивача товару складено акт про порушення договірних зобов`язань, оскільки морозильне обладнання не мало належного внутрішнього об`єму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 зустрічну позовну заяву залишено без руху та встановлено і строк 10 (десять) днів з дня вручення ухвали та спосіб усунення недоліків зустрічної позовної заяви шляхом надання необхідних документів до матеріалів позовної заяви.

12.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що поставлені позивачем холодильні шафи (скрині) мають корисний об`єм охолоджувальної камери менший ніж передбачено умовами Договору.

22.06.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що поставлені холодильні шафи (скрині) мають внутрішній об`єм охолоджувальної камери 325 літрів, що в межах заявленого в Договорі об`єму.

26.06.2023 до суду від відповідача надійшла уточнена зустрічна позовна заява.

В підготовчому засіданні 27.06.2023 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 08.08.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 зустрічну позовну заяву Міністерства оборони України повернуто заявникові.

12.07.2023 до суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про розгляд справи у режимі відеоконференції у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 відмовлено в задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи у режимі відеоконференції у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси.

В підготовчому засіданні 08.08.2023 судом було оголошено перерву до 10.10.2023.

Ухвалою від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 28.11.2023 року.

В судовому засіданні 28.11.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 року між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юністком» (постачальник) укладено Договір про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/22/60 (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити Міністерству оборони України холодильне та морозильне обладнання (42513000-5) 1. Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Grunhelm GCFW-370; 2. Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325 (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.

Ціна, кількість та строки поставки товару визначаються специфікацією. Ціна товару без ПДВ складає 5 746 000,00 грн. (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору сторони передбачили, що постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів: відповідно до технічних вимог (додаток №2 до договору) і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, декларація (сертифікат) про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

Відповідно до п. 2.4. Договору товар, що не відповідає вимогам, встановленим у стандартах, вважається не поставленим.

У випадку не врегулювання питання приймання товару за якістю згідно з положень цього Договору його приймання здійснюється за висновками додаткової експертизи, що проводиться незалежними акредитованими організаціями (лабораторіями) України. (п. 2.6. Договору).

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться шляхом поетапної оплати замовником поставлених йому партій товарів протягом 10 банківських днів після пред`явлення постачальником рахунку на їх оплату (далі - рахунок).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. (п. 12.1. Договору).

Після закінчення терміну дії Договору, товар визначений в п. 1.2. не підлягає постачанню замовнику за цим Договором, документи визначені п. 4.4. замовником не приймаються та повертаються постачальнику без реалізації. (п. 12.2. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони оформили рознарядку Міністерства оборони України за специфікацією.

Додатком №2 до Договору сторонами погоджено технічні умови на закупівлю холодильне та морозильне обладнання (42513000-5) (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна об`ємом 320-500 л).

Позивачем було поставлено відповідачу за адресою Військової частини НОМЕР_2 товар (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325) згідно акту приймання-передачі №1404 від 30.09.2022 року (видаткова накладна №11 від 30.09.2022 року) в кількості 70 одиниць на загальну суму в розмірі 1 083 600,00 грн.

Також, позивачем було поставлено відповідачу за адресою Військової частини НОМЕР_1 товар (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325) згідно акту приймання-передачі №323 від 04.10.2022 року (видаткова накладна №13 від 04.10.2022 року) в кількості 40 одиниць на загальну суму в розмірі 619 200,00 грн.

Окрім того, позивачем було поставлено відповідачу за адресою Військової частини НОМЕР_3 товар (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325) згідно видаткової накладної №12 від 04.10.2022 року в кількості 40 одиниць на загальну суму в розмірі 619 200,00 грн.

Військовою частиною НОМЕР_2 складено Акт про порушення договірних зобов`язань від 05.10.2022 року №4121, відповідно до якого поставлений товар (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325) не відповідає технічним вимогам, зазначеним у Додатку №2 до Договору, оскільки корисний об`єм охолоджувальної камери становить 290 літрів, а не 320л-500л, як це передбачалось сторонами в Договорі.

Військовою частиною НОМЕР_1 складено Акт про порушення договірних зобов`язань від 05.10.2022 року №1992, відповідно до якого поставлений товар (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325) не відповідає технічним вимогам, зазначеним у Додатку №2 до Договору, оскільки корисний об`єм охолоджувальної камери становить 290 літрів, а не 320л-500л, як це передбачалось сторонами в Договорі.

Військовою частиною НОМЕР_3 складено Акт про порушення договірних зобов`язань від 07.10.2022 року №2680/1, відповідно до якого поставлений товар (Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325) не відповідає технічним вимогам, зазначеним у Додатку №2 до Договору, оскільки корисний об`єм охолоджувальної камери становить 290 літрів, а не 320л-500л, як це передбачалось сторонами в Договорі.

У відповідь на претензії військових частин позивачем складено листи №419 від 13.10.2022 року та №423 від 24.10.2022 року, в яких зазначено, що виробником «Hefei Hualing Co., LTD» підтверджено внутрішній об`єм Шафи (скрині) холодильної низькотемпературної Arctic AML-325 який складає 325 літрів.

Листами №5730 від 08.12.2022 року та №363 від 01.02.2023 року військові частини повідомили позивача, що товар прийнято не було, у зв`язку із малим внутрішнім об`ємом холодильних шаф, а тому він підлягає вивезенню з території військових частин.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що умови Договору виконав належним чином та поставив товар, який відповідає технічним вимогам Додатку №2 до Договору, а тому заявляє до стягнення з відповідача суму вартості поставки в розмірі 1 238 400,00 грн (619 200,00 грн (вартість поставленого товару до військової частини НОМЕР_1 ) + 619 200,00 грн (вартість поставленого товару до військової частини НОМЕР_3 )), яку відповідач так і не оплатив.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що поставлені Шафи (скрині) холодильної низькотемпературної Arctic AML-325 не відповідають технічним вимогам Додатку №2 до Договору, оскільки фактичний (корисний) об`єм камери холодильного обладнання становить 290 літрів, а не 320л-500л, як передбачалось умовами Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором купівлі-продажу.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що поставлені згідно видаткових накладних №12 від 04.10.2022 року та №13 від 04.10.2022 року до Військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_1 Шафи (скрині) холодильні низькотемпературні Arctic AML-325 відповідають умовам Додатку №2 до Договору та мають внутрішній об`єм охолоджувальних камер 325 літрів.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано до матеріалів справи Інструкцію з експлуатації (Паспорт виробу) Морозильної скрині Arctic AML-325, згідно з розділом «Технічні характеристики» якого вказане обладнання має об`єм морозильної камери (внутрішній) 325 літрів.

Однак, в цій же Інструкції з експлуатації (Паспорт виробу) Морозильної скрині Arctic AML-325 зазначено, що об`єм морозильної камери (корисний) становить 290 літрів.

Судом встановлено, що відповідно до Технічних вимог Додатку №2 до Договору Холодильне та морозильне обладнання (42513000-5) Шафа (скриня) холодильна низькотемпературна Arctic AML-325 ННН 278 повинна бути із об`ємом охолоджувальної камери (внутрішнім об`ємом) від 320 літрів до 500 літрів.

При цьому, ні умовами Договору, ні умовами Додатків до нього не передбачено використання сторонами понять «корисний внутрішній об`єм охолоджувальної камери».

Сторони, укладаючи Договір на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.10121 року №169 «Про питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт та послуг в умовах воєнного стану», чітко визначили, що внутрішній об`єм охолоджувальної камери, тобто той, який буде використовуватись замовником, має становити від 320 літрів до 500 літрів.

Однак, поставлені позивачем Шафи (скрині) холодильні низькотемпературні Arctic AML-325 мають внутрішний корисний об`єм (об`єм приладу з вирахуванням елементів, що не використовуються для зберігання продуктів) лише 290 літрів, що підтверджується Інструкцію з експлуатації (Паспорт виробу) Морозильної скрині Arctic AML-325, Декларацією про відповідність від виробника «Hefei Hualing Co., LTD», Протоколом випробувань №Л101302/22 від 13.10.2022 року, Висновками експертизи №01.11/22 від 09.11.2022 року та №02.11/22 від 25.11.2022 року.

Отже, судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач взяв на себе обов`язок поставити відповідачу товар Шафи (скрині) холодильні низькотемпературні Arctic AML-325, які мають внутрішній об`єм (об`єм, який підлягає використанню) від 320 літрів до 500 літрів, проте, натомість, позивач поставив відповідачу товар, який не відповідає вказаним вище технічним вимогам, оскільки фактично товар має внутрішній об`єм (об`єм, який підлягає використанню) в 290 літрів.

Як вже зазначалось вище, згідно з п. 2.4. Договору товар, що не відповідає вимогам, встановленим у стандартах, вважається не поставленим.

Відтак, вимоги позивача, не відповідають фактичним обставинам, а тому задоволенню не підлягають.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд в ході розгляду справи неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В процесі розгляду справи сторони доводили суду існування різних (протилежних) обставин, які, на їх думку, мали значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог або заперечень.

Втім, Суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обставин, викладених у позовній заяві, хоч йому було створено усі можливості для цього, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене вище, оцінивши надані учасниками справи доказі в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог в справі №910/7065/23.

Судовий збір позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Юністком" судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 08.12.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ