ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Справа № 915/1428/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

за участю сторін:

від позивача (представник позивача) - Бессчастна А.В.

від відповідача (представник відповідача) - Шевченко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована Компанія "МКФ" (вул. Нікольська, буд. 25/1, м. Миколаїв, 54006, ідентифікаційний код 37104825, адреса для листування: а/с 21, м. Миколаїв, 54001, адреса ел. пошти: )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (вул. Набережна, буд. 64, с. Галицинове, Вітовський р-н, Миколаївська обл., 57286, ідентифікаційний код 33133003, адреса ел. пошти: )

про: стягнення 811 079,87 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована Компанія "МКФ" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №б/н від 14.09.2023 (вх. №12115/23) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" заборгованості в розмірі 811 079,87 грн. з якої: 652 839,36 грн. - основний борг, 147 938,17 грн. - інфляційні, 10 302,34 грн. - 3% річних.

Також, просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору підряду №НГЗ-Д-21-501/8310С314 від 26.11.2021 в частині своєчасної оплати за виконані позивачем підрядні роботи.

Ухвалою суду від 20.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.10.2023 о 10:30.

Відповідач через систему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву (вх.№13106/23 від 05.10.2023) в якому визнає, що грошове зобов`язання з оплати виконаних робіт в повному обсязі не виконав, проте просить суд врахувати обставини, які позбавили відповідача можливості виконати їх належним чином. Вказує, що позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних втрат за березень 2022 року та червень 2022 року. Зазначає, що позовні вимоги відповідачем не визнаються з підстав неможливості їх виконання через обставини непереборної сили. З початку військової агресії РФ територія ТОВ «МГЗ» опинилася під багаторазовими обстрілами та зазнала значних ушкоджень, що стало причиною неможливості ведення господарської діяльності. Згідно з Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 Галицинівська сільська територіальна громада (місце розташування Позивача) була включена до переліку територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають у тимчасовій окупації оточенні (блокуванні). Як наслідок, ТОВ «МГЗ» змушено було припинити виготовлення готової продукції (глинозему металургійного), досі перебуває в стані зупиненого виробничого циклу та не має доходу (наказ ТОВ «МГЗ» «Про діяльність підприємства в умовах військового стану» від 23.03.2022). Зазначає, що у зв`язку із положеннями постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року N 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» було зупинене здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій ТОВ «МГЗ. Як наслідок, ТОВ «МГЗ» не має можливості виконувати свої договірні грошові зобов`язання, в тому числі за Договором, укладеним із Позивачем. Вказує, що належне виконання зобов`язання для ТОВ «МГЗ» виявилося неможливим саме внаслідок дії надзвичайних і невідворотних обставин, запроваджених постановою НБУ в зв`язку із введенням воєнного стану. Ці обставини є непереборними, а саме: надзвичайними (носять винятковий характер і знаходиться за межами впливу сторін), непередбачуваними (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення договору), непереборними та невідворотними, (тобто, їх настанню ТОВ «МГЗ» не могло запобігти, а також не могло запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості). ТОВ «МГЗ» з метою вжиття заходів щодо можливості здійснення видаткових операцій, неодноразово зверталось як до Національного Банку України, так і до державних органів, проте на підставі цих клопотань Національним Банком України не прийнято позитивного рішення, що підтверджується листами: Міністерства економіки України від 25.10.2022 № 3101-03/71509-01, Національного Банку України від 26.10.2022 № 25-0005/74848. ТОВ «МГЗ» вживало заходів для врегулювання спору і своєю добросовісною поведінкою підтверджувало готовність виконати свої зобов`язання за Договором, зокрема, повідомляло про неможливість виконання грошового зобов`язання, пропонувало узгодити подальший порядок виконання Договору. З огляду на наведене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, з урахуванням винятковості ситуації для Відповідача, викликаної обставинами непереборної сили, відсутності вини Відповідача, відсутності у матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, та не співмірність заявлених до стягнення сум із вартістю виконаних робіт, просить суд відмовити у стягненні інфляційних та 3% річних.

Позивач через систему «Електронний суд» надав відповідь на відзив в якій вказує, що наведені у відзиві на позовну заяву заперечення проти позовних вимог є безпідставними. Зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства та Договору підряду відповідач був зобов`язаний протягом трьох днів з моменту настання обставин непереборної сили повідомити про це позивача і надати відповідні докази, а після спливу одного місяця узгодити з позивачем подальший порядок виконання Договору підряду. В порушення вимог п.15.3, 15.4 Договору підряду відповідач не виконав покладених на нього обов`язків, в строк, встановлений Договором підряду, не повідомив позивача про наявність обставин непереборної сили. В силу вимог п.15.3 Договору підряду порушення вказаного обов`язку позбавляє відповідача права посилатись на такі обставини в якості підстав, які звільняють його від відповідальності за невиконання обов`язків по Договору підряду. Вказує, що відповідач 17.03.202, тобто після прийняття Національним Банком України постанови №18, здійснив платіж за роботи, виконані позивачем по договору підряду №НГЗ-Д-21-501/8310С314 від 26.11.2021. Отже, відповідач мав можливість здійснювати безготівкові платежі для виконання договірних зобов`язань, тому наявність заборгованості перед позивачем за Договором підряду не є наслідок дії обставин непереборної сили. Твердження відповідача про наявність передбачених частиною 1 ст.617 Цивільного кодексу України підстав для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором підряду є безпідставними. Вказує, що розрахунок інфляційних було зроблено з урахуванням правових висновків висловлених Верховним Судом в постанові від 20.11.2020 по справі №910/13071/19. Вказує, що зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення проти позовних вимог є необґрунтованими, такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, і не можуть бути підставою для відмови у позові.

У підготовчому засіданні 19.10.2023 враховуючи намір учасників справи щодо укладення мирової угоди судом оголошено перерву до 07.11.2023 з метою надання часу сторонам для можливості врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою суду від 07.11.2023, занесену до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.177, 182, 185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2023.

У судовому засіданні 29.11.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована Компанія "МКФ" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (замовник) було укладено договір підряду №НГЗ-Д-21-501/8310С314 (далі - Договір), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором підрядник зобов`язався в обумовлені цим Договором строки виконати будівельно-монтажні роботи, а замовник зобов`язується прийняти результат виконаних підрядником робіт і оплатити їх на умовах Договору (п. 2.1., 2.2. Договору).

Предметом Договору визначено: будівельно-монтажні роботи з футеровки металоконструкцій газоходів Lc-202.1, Lc-302.1 печей КС-2, КС-3. Код проекту 12.70.17.001 «Реконструкція системи газоочищення (електрофільтрів) на установках КС-1,2,3,4 "Lurgi" для забезпечення витримування ПДК з викидів пилу глинозему (код державного класифікатору продукції та послуг - 33.12).

Обсяг робіт, що підлягають виконанню, визначається Переліком локальних кошторисів, який є додатком №7 до Договору (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору дата закінчення робіт - 10.03.2022.

У відповідності до п. 4.1. Договору вартість робіт визначається договірною ціною (додаток № 2) на підставі переліку локальних кошторисів (додаток № 7) і складає 1333274,40 грн., в тому числі ПДВ - 20% - 222212,40 грн.

Згідно з п. 4.6 Договору, замовник зобов`язується здійснювати оплату виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника в наступному порядку:

- 80% суми, яка підлягає оплаті - протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання сторонами акта приймання виконаних робіт і надання підрядником документів, вказаних в пп. 5.2. (акт приймання виконаних будівельних робіт і довідку про вартість виконаних робіт форми КБ-3), 4.15. цього Договору (видаткові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних робіт, рахунки на оплату та ін.) Оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату, акта про прийняття виконаних будівельних робіт, підписаного сторонами (п. 4.6.1. Договору);

- 20% суми, яка підлягає оплаті - протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту реєстрації підрядником в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму зобов`язань ПДВ підрядника за актом приймання виконаних робіт, вказаних в п. 4.6.1. Договору (п. 4.6.2. Договору).

У відповідності п. 4.7. Договору замовник перераховує підряднику аванс на придбання матеріальних ресурсів в розмірі 50% вартості матеріалів згідно з Графіком виплати і погашення авансу, викладеного в додатку №10 до Договору, на підставі наданого підрядником рахунку і розрахунку суми авансу в обсязі, необхідному для виконання місячного об`єму робіт. Розрахунок суми авансу здійснюється на підставі Протоколів узгодження цін матеріально-технічних ресурсів (додаток № 5), затверджених замовником. Графік виплати і погашення авансу є орієнтовним і залежить від місячних обсягів запланованих робіт та узгодженої вартості матеріалів. Підрядник зобов`язаний протягом трьох робочих днів після отримання авансу оформити та зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну на суму зобов`язань з ПДВ за отриманий аванс. У випадку порушення граничних строків реєстрації у відповідності з п. 201.10 Податкового кодексу відповідної податкової накладної на аванс, підрядник, за вимогою замовника, зобов`язаний сплатити протягом 3 (трьох) банківських днів штраф у розмірі 1/6 суми отриманого авансу.

Пунктом 4.12. Договору передбачено, що моментом виконання зобов`язань замовника по оплаті є дата списання грошових коштів з його поточного рахунку.

Відповідно до умов п. 5.1. Договору здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами по мірі виконання окремих етапів робіт і оформлюється підписанням акта приймання виконаних будівельних робіт і довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).

У відповідності до п. 7.3. Договору замовник зобов`язався здійснити своєчасне приймання виконаних підрядником робіт, а після їх приймання здійснити оплату в порядку і на умовах, встановлених Договором.

Відповідно до п. 13.7. Договору, сторони домовилися, що спори, не врегульовані шляхом переговорів, підлягають передачі на розгляд до господарського суду відповідно до законодавства України.

Згідно п.15.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за Договором, якщо воно є наслідком дії обставин непереборної сили, які сторони не могли передбачити і попередити розумними силами: війна, повстання, національні заворушення, міжрелігійні чвари, страйки, масові звільнення, епідемії, пожежі, землетруси, повені або інші стихійні лиха. Строк виконання зобов`язань за Договором відсувається пропорційно часу, протягом якого діяли обставини непереборної сили.

У відповідності до п. 15.3. Договору сторона, яка зазнала обставин непереборної сили, зобов`язана не пізніше трьох днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону. Повідомлення повинно містити дані про наступ і характер обставин непереборної сили і можливих їх наслідків. Доказами вказаних в повідомленні обставин повинні бути документи, видані компетентними органами. У випадку не сповіщення або несвоєчасного сповіщення сторона втрачає право посилатися на такі обставини в якості підстав, які звільняють її від відповідальності по Договору.

Згідно з п. 15.4. Договору якщо обставини непереборної сили продовжуються понад один місяць, сторони узгоджують подальший порядок виконання Договору.

Пунктом 16.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати підписання, розповсюджує свою дію на взаємовідносини сторін, які виникли з 24.11.2021 року та діє до 31.03.2022 року, а в частині зобов`язань по Договору - до повного їх виконання сторонами.

Договір та додатки до нього підписані сторонами та скріплені печатками сторін (а.с.7-24).

Так, позивач протягом січня-березня 2022 року виконав на замовлення відповідача у відповідності до умов Договору та додатку № 7 до Договору будівельно-монтажні роботи на загальну суму 1260066,00 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 1260066,00 грн., які підписані та скріплені печатками сторін, а саме:

- №08/01 від 21.01.2022 на суму 592219,20 грн. (а.с.41- 45);

- №01/02 від 11.02.2022 на суму 75037,20 грн. (зв.б. а.с.29-30);

- №б/н від 01.03.2022 на суму 592809,60 грн.(зв.б.а.с.32-37).

Позивачем було складено та зареєстровано податкові накладні №33 від 24.12.2021 (№ реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних , дата реєстрації - 28.12.2022) (а.с.27-28), №8 від 21.01.2022 (№ реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних , дата реєстрації - 28.01.2022), №10 від 11.02.2022 (№ реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних , дата реєстрації - 21.02.2022), №1 від 01.03.2022 (№ реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних , дата реєстрації - 06.06.2022) (а.с.49-54).

Так, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем за виконані роботи в наступні строки:

1) Оплата 80 процентів від суми, яка підлягала оплаті за роботи, виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт №08/01 від 21.01.2022, що складає 473775,36 грн., повинна була бути здійснена у строк до 31.01.2022 (включно).

Оплата 20 процентів від суми, яка підлягала оплаті за роботи, виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт №08/01 від 21.01.2022, що складає 118443,84 грн., повинна була бути здійснена у строк до 02.02.2022 (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, замовник сплатив підряднику передоплату (аванс) в розмірі 475981,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №07104 від 24.12.20221 на суму 475 981,20 грн. (а.с.26) та кошти за виконані роботи в розмірі 116 238,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №00554 від 31.01.2022 (а.с.55).

2) Оплата 80 процентів від суми, яка підлягає оплаті за роботи, виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт № 01/02 від 11.02.2022, що складає 60029,76 грн, повинна була бути здійснена у строк до 21.02.2022 (включно). З 22.02.2022 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Оплата 20 процентів від суми, яка підлягає оплаті за роботи, виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт № 01/02 від 11.02.2022, що складає 15007,44 грн, повинна була бути здійснена у строк до 28.02.2022 (включно). З 01.03.2022 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Згідно матеріалів справи, 17.03.2022 відповідач сплатив за виконані роботи 15007,44 грн., що підтверджується платіжним доручення №01196 від 17.03.2022 на суму 15007,44 грн. (зв.б. а.с.55).

3) Оплата 80 процентів від суми, яка підлягає оплаті за роботи, виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт від 01.03.2022, що складає 474247,68 грн. , повинна була бути здійснена у строк до 11.03.2022. З 12.03.2022 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Оплата 20 процентів від суми, яка підлягає оплаті за роботи, виконані за актом приймання виконаних будівельних робіт від 01.03.2022, що складає 118561,92 грн, повинна була бути здійснена у строк до 13.06.2022. З 14.06.2022 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, відповідач здійснив часткову оплату за виконані будівельні роботи у сумі 607 226,64 грн.

Таким чином, відповідач не здійснив оплату виконаних будівельних робіт на суму 652839,36 грн. (1 260 066,00 грн. - 607 226,64 грн.).

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано до матеріалів справи підписаний обома сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 30.04.2022, зі змісту якого вбачається наявність станом на 30.04.2022 заборгованості відповідача перед позивачем по Договору на суму 652839,36 грн. (а.с.56-58).

Позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами про погашення заборгованості, що підтверджується листами № 42 від 20.03.2022, № 50 від 24.05.2022, № 54 від 07.06.2022 та № 60 від 20.06.2022, № 70 від 08.07.2022 (а.с.59-63).

Позивач звертався до відповідача з претензією №04 від 24.01.2023 в якій просив сплатити заборгованість за фактично виконані роботи та вжити заходів для належного виконання зобов`язань за Договором та перерахувати суму заборгованості на рахунок позивача (а.с.65).

Відповідач надав відповідь на претензію № МГЗ-вих-01-23-058 від 01.02.2023, в якій зазначив про зупинення здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій відповідача і запропонував узгодити подальший порядок виконання договірних зобов`язань шляхом підписання угоди про відстрочення оплати виконаних робіт (а.с.67).

Неналежне виконання відповідачем умов Договору підряду №НГЗ-Д-21-501/8310С314 від 26.11.2021 в частині своєчасної оплати за виконані позивачем підрядні роботи стало підставою для звернення позивача до суду з даним позов про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) є господарський договір.

Відповідно до ст.509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч.2 ст.317 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч.1 ст. 875 Цивільного Кодексу України).

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Приписами статті 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами п.1 ч.2 ст.46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач у наданому до суду відзиві (вх.№13106/23 від 05.10.2023) позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 652 839,36 грн. визнав.

Згідно з ч. 2 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст.13 ГПК України).

Приймаючи до уваги те, що визнання відповідачем частини позовних вимог (основної заборгованості в сумі 652 839,36 грн.) відповідає вимогам ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована Компанія "МКФ" щодо стягнення основної заборгованості в сумі 652 839,36 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Статтею 610 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов`язання перед кредитором. 3 % річних та інфляційні нарахування не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі ст.625 Цивільного Кодексу України позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних нараховані на суму заборгованості 652 839,36 грн. за період з 07.03.2023 по 14.09.2013 в розмірі 10 302,34 грн. розмір яких є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні у загальному розмірі 147 938,17 грн. нараховані:

- на суму заборгованості 75 037,20 грн. за період з 01.03.2022 по 11.03.2022 в розмірі

1 198,17 грн.;

- на суму заборгованості 549 284,880 грн. за період з 12.03.2022 по 16.03.2022 в

розмірі 3 986,75 грн.;

- на суму заборгованості 534 277,44 грн. за період з 17.03.2022 по 31.03.2022 в

розмірі 11 633,46 грн.;

- на суму заборгованості 534 277,44 грн. за період з 01.04.2022 по 31.05.2022 в

розмірі 31 522,37 грн.;

- на суму заборгованості 534 277,44 грн. за період з 01.06.2022 по 13.06.2022 в

розмірі 7 177,13 грн.;

- на суму заборгованості 652 839,36 грн. за період з 14.06.2022 по 30.06.2022 в

розмірі 11 468,21 грн.;

- на суму заборгованості 652 839,36 грн. за період з 01.07.2022 по 31.12.2022 в

розмірі 50 921,47 грн.;

- на суму заборгованості 652 839,36 грн. за період з 01.01.2023 по 30.06.2023 в

розмірі 30 030,61 грн.

Судом за допомогою програми «ipLex» перевірений розрахунок інфляційних втрат та визначено, що їх розмір є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

У відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський

глиноземний завод" (вул. Набережна, буд. 64, с. Галицинове, Вітовський р-н, Миколаївська обл., 57286, ідентифікаційний код 33133003) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована Компанія "МКФ" (вул. Нікольська, буд. 25/1, м. Миколаїв, 54006, ідентифікаційний код 37104825, адреса для листування: а/с 21, м. Миколаїв, 54001) заборгованості в сумі 652 839,36 грн., інфляційних в розмірі 147 938,17 грн. 3% річних в розмірі 10 302,34 грн. та судовий збір у розмірі 12 166,20 грн.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено 11.12.2023.

Суддя Н.О. Семенчук