СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
07 грудня 2023 року м. Харків Справа № 922/1344/23
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
прокурор - Горгуль Н.В., посвідчення №072833 від 01.03.2023,
позивача - не з`явився,
відповідача - Осколков І.Л., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1369122 від 31.10.2023,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, у режимі відеоконференції, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" про прийняття додаткового рішення у справі №922/1344/23
за позовом Керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова, м. Харків, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато", м. Київ,
про розірвання договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку
Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 позов задоволено; ухвалено розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 7461га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, кадастровий номер :01:007:0002, укладений 01.06.2011 між Харківською міською радою () та ТОВ "Веріфікато" (), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за №1804 та зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.06.2011 за №15/11; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0, 7461га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" на користь Харківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 26 186, 15грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить застосувати наслідки спливу позовної давності при зверненні Керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради у справі №922/1344/23; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; судові витрати просить покласти на позивача.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" задоволено частково; рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23 скасовано в частині задоволених позовних вимог про: зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0,7461 га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" на користь Харківської обласної прокуратури витрат зі сплати судового збору у розмірі 23 502, 15грн, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23 залишено без змін.

Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 35 253, 23грн.

28.11.2023 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, заявник просить суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з Харківської обласної прокуратури витрати, понесені на правову допомогу, пропорційно задоволених позовних вимог.

У заяві про прийняття додаткового рішення відповідач зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу, які він поніс під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій, складають 183 553, 20грн, з них 135 945, 60грн в суді першої інстанції згідно додаткової угоди №1 від 24.04.2023 до договору про надання правової допомоги №109 від 24.04.2023, та 47 607, 60грн в суді апеляційної інстанції згідно додаткової угоди №3 від 25.09.2023 до вказаного договору про надання правової допомоги.

До заяви додані копії Договору №109 про надання правової допомоги від 24.04.2023, додаткової угоди №1 від 24.04.2023 до Договору №109 про надання правової допомоги від 24.04.2023, додаткової угоди №3 від 25.09.2023 до Договору №109 про надання правової допомоги від 24.04.2023; звіт про виконані роботи; копії платіжних інструкцій №8 від 12.10.2023, №1 від 28.04.2023, №4 від 16.05.2023; копії рахунків на оплату №67 від 24.04.2023, №188 від 26.09.3034; копії актів наданих послуг №89 від 31.05.2023, №206 від 31.10.2023.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно матеріалів справи, постанова була прийнята Східним апеляційним господарським судом 23.11.2023; із заявою про розподіл судових витрат відповідач звернувся 28.11.2023, тобто у передбачений господарським процесуальним законодавством строк.

В апеляційній скарзі відповідач повідомив, що ним у зв`язку із розглядом апеляційної скарги було понесено судові витрати в розмірі 39 279, 23грн судового збору; крім того, у зв`язку із розглядом справи відповідач може понести інші судові витрати, які передбачені статтею 123 Господарського процесуального кодексу України.

Попередній орієнтований розрахунок понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем зазначено в апеляційній скарзі не було.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" про ухвалення додаткового рішення до розгляду; розгляд заяви призначено на "07" грудня 2023 р. о 12:30год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; постановлено судове засідання, призначене на "07" грудня 2023 о 12:30 годині, провести в режимі відеоконференції з представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато".

07.12.2023 від прокурора надійшли письмові пояснення, зазначає, що заявлені витрати не відповідають критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 07.12.2023, що відбулось у режимі відеоконференції, представник відповідача просить заяву задовольнити.

Прокурор проти заяви заперечує, просить у її задоволенні відмовити.

Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча позивач був належним чином завчасно повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що неприбуття у судове засідання представника позивача, належним чином повідомленого дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, про що сторони були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023, з огляду на строк розгляду заяви, судова колегія вважає можливим розглянути заяву в даному судовому засіданні.

Розглянувши заяву ТОВ "Веріфікато" про ухвалення додаткового рішення, судова колегія зазначає таке.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом з тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У заяві про прийняття додаткового рішення відповідач зазначає, що судові витрати на професійну правничу допомогу, які він поніс під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій, складають 183 553, 20грн, з них 135 945, 60грн в суді першої інстанції згідно додаткової угоди №1 від 24.04.2023 до договору про надання правової допомоги №109 від 24.04.2023, та 47 607, 60грн в суді апеляційної інстанції згідно додаткової угоди №3 від 25.09.2023 до вказаного договору про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що він може понести судові витрати у зв`язку із розглядом цієї справи, в тому числі, витрати на правову допомогу, в розмірі орієнтовно 100 000, 00грн; конкретний розрахунок судових витрат та докази їх понесення відповідачем буде надано до суду протягом 5 днів після прийняття рішення у цій справі у відповідності до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, докази на підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції відповідачем до місцевого господарського суду подано так і не було.

В апеляційній скарзі відповідач повідомив, що ним у зв`язку із розглядом апеляційної скарги було понесено судові витрати в розмірі 39 279, 23грн судового збору; крім того, у зв`язку із розглядом справи відповідач може понести інші судові витрати, які передбачені статтею 123 Господарського процесуального кодексу України.

Попередній орієнтований розрахунок понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем зазначено в апеляційній скарзі не було.

Судова колегія зазначає, що подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення разом з доказами понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, у суді апеляційної інстанції не можуть бути розглянуті у якості попереднього розрахунку наведених витрат, необхідних для надання правничої допомоги в розумінні вищенаведених вимог статей 123,126 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не подані разом з першою заявою по суті у суді апеляційної інстанції.

Заява представника відповідача, яка хоча й подана в межах п`ятиденного строку, встановленого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, після ухвалення рішення суду, однак, не звільняє його від обов`язку вчасно надати попередній розрахунок наведених витрат з описом робіт (наданих послуг), які він поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

У свою чергу, не зазначення конкретного розрахунку попередньої (орієнтовної) суми судових витрат позбавляє можливості суд в порядку, передбаченому пунктом 6 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, перевірити чи сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Поряд з цим, відповідно до частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зазначені положення статті 124 Господарського процесуального кодексу України забезпечують дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №910/9784/18.

Разом із цим, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що у вищезгаданій постанові Верховний Суд зазначив, що кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому, за наведеними положеннями статті 124 Господарського процесуального кодексу України, особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Отже, відповідач, по-перше, не подавши суду першої інстанції докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в місцевому господарському суді, та, по-друге, не зазначивши в апеляційній скарзі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального законодавства щодо порядку звернення до суду із заявою про розподіл судових витрат.

Крім того, як зазначено вище, докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, положення статті 129 Господарського процесуального кодексу містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Вказівка у частині 8 статті 129 цього Кодексу на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду апеляційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи.

Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

Однак, згідно матеріалів справи та звукозапису судових засідань Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 та 23.11.2023 відповідач не робив відповідну заяву про подання ним протягом 5 днів після ухвалення рішення суду доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

У постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №911/2130/21, від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18 зазначено, що неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Така правова позиція викладена у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №917/527/18.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що заява про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить стягнути з Харківської обласної прокуратури витрати на професійну правничу допомогу, подана до суду 28.11.2023, тобто протягом 5 днів після прийняття постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №922/1344/23, про що представник відповідача не заявив до закінчення судових дебатів, як це передбачено чинним законодавством України; відповідач не подавав докази на підтвердження понесених в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в місцевому господарському суді, а подав їх лише суду апеляційної інстанції з порушенням встановленого законом порядку, а також не визначив в апеляційній скарзі попередній орієнтовний розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає задоволенню.

При цьому, при вирішенні питання щодо заяви відповідача про розподіл судових витрат судова колегія враховує, що спір виник внаслідок невиконання саме відповідачем умов договору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 123-124, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" про прийняття додаткової постави щодо судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткової постанови складено 12.12.2023.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза