ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2023 р. Справа№ 910/3240/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023

у справі №910/3240/23 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Київського обласного центру зайнятості

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про стягнення 68061,62 грн.

в с т а н о в и в:

Київський обласний центр зайнятості (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі-відповідач) про стягнення 68061,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період з 12.11.2020 по 23.07.2021 ОСОБА_1 Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості виплачено допомоги по безробіттю в розмірі 68061,62 грн., але 23.07.2021ГУ МВС України у Київській області на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 №320/13717/20 видано Наказ №8 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління України в Київській області за рішенням суду, з 10.11.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь Київського обласного центру зайнятості неправомірно виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 68061,62 грн та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Київській області 09.08.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі № 910/3240/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3240/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3240/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі № 910/3240/23.

06.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3240/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/3240/23 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

02.10.2023 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці з 29.09.2023 по 06.10.2023, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у справі №910/3240/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 прийнято справу №910/3240/23 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 визначеною колегією суддів, призначено до розгляду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі № 910/3240/23 на 30.11.2023 без повідомлення (виклику) учасників справи.

Проте, у зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці з 20.11.2023 по 08.12.2023 та призначенням повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, а також у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Тищенко О.В. у відрядженні з 26.11.2023 по 02.12.2023, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 розгляд справи №910/3240/23 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі № 910/3240/23 призначено на 07.12.2023 без повідомлення (виклику) учасників справи.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 14 лютого 2024 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №910/3240/23 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла наступного висновку.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи Наказом ГУ МВС України в Київській області від 09.11.2020 №11 о/с «По особовому складу» звільнено капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09.11.2020 відповідно до п. 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (скорочення чисельності штату).

12.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Фастівської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю та із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, в якій просив надати статус безробітного до вирішення питання працевлаштування відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Позивачем було призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю та розпочато виплату з 10.12.2020 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Разом з тим, постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №320/13717/20 визнано протиправним та скасовано наказ Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області №11 о/с від 09.11.2020 «По особовому складу» в частині звільнення з займаної посади капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) з 09.11.2020. Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) з 10.11.2020. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі №320/13717/20 зазначене рішення залишено без змін.

Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 23.07.2021 №8 о/с на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №320/13717/20, листа члена ліквідаційної комісії від 06.07.2021 №5046, скасовано пункт наказу Головного управління від 09.11.2020 №11 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу ( обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09.11.2020 та поновлено капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу ( обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області, з 10.11.2020.

Згідно з доводами позивача, які не заперечуються відповідачем за період з 12.11.2020 по 23.07.2021 ОСОБА_1 . Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості виплачено допомогу по безробіттю в сумі 68061,62 грн.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи Головним управлінням МВС України в Київській області, встановлена судовим рішенням, що, зокрема і стало підставою для втрати заробітної плати та в подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

Відповідно до Акту відповідача №61 від 11.08.2021 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення", розслідуванням встановлено: гр. ОСОБА_1 зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний з 12.11.2020, з 12.11.2020 йому призначено допомогу по безробіттю та розпочата виплата з 10.12.2020 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 №320/13717/20 видано Наказ №8 о/с від 23.07.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління України в Київській області за рішенням суду, з 10.11.2020.

Керуючись абзацом 1 пункту 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пунктами 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом міністерства праці та соціальної політики України, Державно податкової адміністрації України 13.02.2009 №60/62 щодо повернення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості винесено наказ від 12.08.2021 №41 про повернення коштів в зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості на адресу Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області направлялась претензія від 18.02.2021 №506/34.05/34.01-33 про повернення коштів в зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду на суму 68061,62 грн.

Також, Фастівська міськрайонна філія Київського обласного центру зайнятості зверталась до ГУ МВС України в Київській області та до Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області з повторною претензією від 16.12.2021 №758/34.05/34.01-33 про повернення коштів, однак станом на дату звернення до суду з позовом кошти останнім не повернуто.

Зазначені вище обставини відповідачем не заперечуються, але як у своєму відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі останній просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки на думку відповідача заявлені до стягнення кошти мають стягуватися не з відповідача, а із застрахованої особи ОСОБА_1 відповідно до частини 2, 3 статті 36 Закону № 1533-III. Крім того, відповідач вважає, що стягнення має відбуватись з ГУ МВС у Київській області.

Оскільки, сплачена позивачем сума коштів у розмірі 68061,62 грн допомоги по безробіттю роботодавцем ОСОБА_1 не відшкодована, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі ст. 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які прийняті відповідно до Конституції України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне cтрахування на випадок безробіття" визначено, що законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до п. 10, 11 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Абзацем 6 частини 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №914/2087/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі №914/1875/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, в яких зазначено, що за положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Але, обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 №921/220/17-г/16 судом зроблено висновок, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Тобто, у позивача дійсно виникло право на відшкодування йому роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, в даному випадку ОСОБА_1 , оскільки останнього звільнено без належних правових підстав, тобто незаконно, що встановлено рішенням суду, та відповідно поновлено на роботі за рішенням суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обставина виплати роботодавцем ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє роботодавця від встановленого законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє норма статті 35 Закону № 1533-III, яка покладає такий обов`язок на роботодавця.

І вказане не є покладенням на роботодавця подвійної компенсації, а є встановленим законом обов`язком компенсації здійсненої безробітному виплати.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якою визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 №730 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Так, відповідно до додатку 1 «Перелік територіальних органів Національної поліції, що утворюються» зазначеної Постанови, утворено Головне управління Національної поліції в Київській області, а згідно з додатком 2 ліквідовано Фастівський міський відділ (з обслуговування міста Фастів та Фастівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

Відповідно до п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

За змістом п. 10 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, порядок відбору на службу до Національної поліції України та призначення на посади поліцейських регламентований статтями 47-57 Закону "Про Національну поліцію" та "Типовим порядком проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади", затвердженим наказом МВС України від 25.12.2015 року №1631, що вказує на те, що прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура перевірки, яка може бути проведена лише органами Національної поліції.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягується до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі №761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Отже, у даному випадку саме Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на нього покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

А тому, відсутні підстави вважати, що Головне управління Національної поліції в Київській області є належним відповідачем у цій справі, що свідчить про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 86, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Судовий збір, сплачений відповідачем за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/3240/23 розподіляється відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та відповідно покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/3240/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/3240/23 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Київського обласного центру зайнятості до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення 68061,62 грн відмовити.

4. Стягнути з Київського обласного центру зайнятості (пров. Будівельників, буд. 5-А, м. Київ, 02100; ідентифікаційний код 03491085) на користь Головного управління Національної поліції в Київській області (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 40108616) судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.

7. Видачу наказу по справі №910/3240/23 доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/3240/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко