РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2023Справа № 910/8814/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Котиші П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" до Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" про визнання частково недійсним договору, за участю представників за участю представників позивача - Рищука В.В., відповідача - Міщенка С.Г., третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсними з моменту укладення: пункти (3) та (4) терміну «Боргові зобов`язання», терміни «Факторинг з регресом» та «Зворотне відступлення/викуп Права (Прав) вимоги/ (Зворотне відступлення/викуп)» розділу визначення термінів; статтю 3; п.п. 8.1.5. п. 8.1; статтю 9 Договору факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018, укладеного між ПрАТ "Тернопільський кар`єр" та АТ "Перший український міжнародний банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.07.2023 року.

05.07.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд в задоволенні позову відмовити.

05.07.2023 року ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" подало до суду клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яке обґрунтоване тим, що 17 січня 2023 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" був укладений договір факторингу № 17/01-2023, згідно з яким до ТОВ "ФК "Мустанг Фінанс" перейшли права вимоги за рядом договорів/контрактів, які належали АТ «ПУМБ», в тому числі права вимоги до ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча» за договором поставки №01-08-2017-01/1637 та до ПрАТ «Тернопільський кар`єр» за договором факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ "Фінансова компанія "Мустанг Фінанс" (код 40916672, місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких (Московська), 32/2, 4 поверх, бізнес центр "Сенатор") та відкладено підготовче засідання на 04.09.2023 року.

02.08.2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволення якого було відмовлено з підстав необґрунтованості.

31.08.2023 року до суду від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву.

04.09.2023 року від позивача надійшли додаткові письмові пояснення до позовних вимог.

У підготовчому засіданні 04.09.2023 року оголошено перерву до 13.09.2023 року.

13.09.2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про залучення до справи експертів з питань права, у задоволенні якого було відмовлено з підстав необґрунтованості.

Також, 13.09.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи.

13.09.2023 року від відповідача надійшли заперечення на додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.09.2023 року.

22.09.2023 від відповідача та третьої особи до суду надійшли заперечення на пояснення третьої особи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 року та від 13.11.2023 року судові засідання відкладено на 13.11.2023 року та 29.11.2023 року відповідно.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного спору є вимога позивача про визнання частково недійсним договору факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018.

Судом встановлено, що 01 серпня 2017 року між ПрАТ «Тернопільський кар`єр» та ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча» було укладено Договір поставки №01-08-2017-01/1637, відповідно до умов якого, Позивач, як постачальник зобов`язується передати, а ПрАТ «ММКІ» зобов`язується отримати та оплатити сировинні ресурси на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. Договору поставки).

Відповідно до умов п.5.1. Договору поставки оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в цьому Договорі.

Згідно п.5.2 Договору поставки оплата за поставлені ресурси буде проводитись протягом строку, вказаного в Специфікації.

21 листопада 2018 року між ПрАТ «Тернопільський кар`єр» та АТ «ПУМБ» було укладено Договір факторингу з регресом №LVO-Ф-4973, зі змінами та доповненнями до нього відповідно до Додаткових угод 1-7, за умовами якого, Відповідач, як Фактор, зобов`язується здійснювати факторингове фінансування Клієнта (позивача) за плату на умовах Факторингу з регресом.

У розділі «Визначення термінів» сторони передбачили, що нижченаведені терміни мають таке значення:

- Боргові зобов`язання - це грошові зобов`язання Клієнта перед Фактором зі сплати в порядку та строки передбачені цим договором, зокрема (3) суми грошових коштів в порядку поруки та (4) суми грошових коштів за зворотним відступленням;

- Зворотне відступлення/викуп права (прав) вимоги/(зворотне відступлення/викуп) - це передбачений умовами цього договору правочин, відповідно до якого без укладення сторонами будь-яких додаткових договорів та оформлення документів Фактор вважається таким що відступив, а Клієнт вважається таким, що набув/прийняв від Фактора раніше відступлені права вимоги. Зворотне відступлення здійснюється у порядку та на умовах, визначених в ст. 9 цього Договору;

- Факторинг з регресом - це факторингове фінансування, за яким ризик невиконання або неналежного виконання Боржником грошових зобов`язань за Контрактом повністю покладається на Клієнта і при цьому Клієнт виступає поручителем Боржника перед Фактором за виконання грошових зобов`язань Боржника за Контрактом в обсязі, визначеному ст. 3 цього Договору.

Пунктом 1.5 Договору факторингу з регресом встановлено, що внаслідок відступлення Права вимоги Фактор замінює Клієнта як кредитора Боржника, у зв`язку з чим до Фактора переходять відповідні права кредитора за Контрактом, включаючи права на отримання вартості майна (продукції)/виконаних робіт/ наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) та суми інших платежів за Контрактом.

Разом із відступленням Права вимоги на користь Фактора відступаються всі інші права вимог Клієнта до Боржника, що випливають із Контракту з ним, зокрема, але не виключно, право вигодонабувача за договорами страхування, права на забезпечення, що передане Боржником за таким Контрактом тощо (у разі їх наявності та можливості відступлення).

Пунктом 3.2. сторони передбачили, що укладенням цього договору, сторони домовилися, що Клієнт поручається перед Фактором за виконання боржником грошових зобов`язань перед Фактором, що випливають з контракту/документів, Права вимоги за якими відступлені Фактору, в сумі несплаченої вартості прав вимог.

Пунктом 3.4. передбачено право Фактора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від Боржника і Клієнта разом, так і від кожного з них окремо.

Моментом, з якого Клієнт набуває статус поручителя за виконання Зобов`язань Боржником, є момент належного підписання Реєстру (п. 3.5. Договору).

Згідно п.3.10 Клієнт, поручаючись перед Фактором за виконання Боржником зобов`язання, відповідно до цього Договору, свідчить, що такі дії не є наданням Клієнтом фінансової послуги та не потребує отримання відповідних дозволів, необхідність отримання яких передбачена чинним законодавством України для надання фінансових послуг; між Клієнтом та Боржником відсутні будь-які договори (угоди), що передбачають отримання Клієнтом від Боржника винагороди (прибутку) чи інших вигод у будь-якій формі за надання поруки за цим Договором.

Згідно п.п. 8.1.5 п.8.1. Договору факторингу у разі настання будь-якої з несприятливих подій, визначених в п.8.2. цього Договору, Фактор має право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод до цього Договору здійснити Зворотне відступлення Прав вимог в порядку та на умовах, передбачених ст,9 цього Договору.

Пунктом 8.2. Договору факторингу передбачено, що Фактор вправі скористатись правами, зазначеними в п.8.1. цього Договору та пред явити Клієнту відповідні вимоги при настанні будь-якої з Несприятливих подій, зокрема, але не виключно: (1) Несплата Клієнтом будь-якої суми, що належить до сплати па користь Фактору згідно цього Договору, у передбачений ним строк, в тому числі але не виключно, суми грошових зобов`язань Клієнта як поручителя Боржника за відступленими Фактору Правами вимоги за Контрактом/Документами, та/або невиконання або неналежне виконання Клієнтом будь-яких інших обов`язків за цим Договором та/або за іншими правочинами, укладеними між Сторонами.

Статтею 9 Договору факторингу передбачено зворотне відступлення права вимоги, відступлених Клієнтом Фактору.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що укладаючи Договір факторингу 2018 року, АТ «ПУМБ» не переслідувало мету стягнення заборгованості з ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча».

Прихованою метою АТ «ПУМБ» було наступне пред`явлення вимоги зворотного відступлення у договорі факторингу з регресом до ПрАТ «Тернопільський кар`єр», оскільки кінцевим бенефіціаром і ПрАТ «ММКІ» і АТ «ПУМБ» є одна і та ж фізична особа.

На думку позивача, Договір факторингу укладений за наявності узгоджених дій ПрАТ «ММКІ» і АТ «ПУМБ» та є формою зловживання правом, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб; має місце зловживання метою договору, тобто укладення договору супроводжується переслідуванням іншої мети, ніж та, яка передбачена самою правовою природою договору факторингу.

Посилаючись на вищевикладене позивач зазначає, що Договір факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018 суперечить ст. 1084 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», а саме в частині положень про поруку клієнта перед фактором за зобов`язаннями боржника за контрактом та положень про можливість здійснення фактором зворотного відступлення права вимоги клієнту і це, на думку позивача, зумовлює недійсність договору факторингу у вказаних частинах.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі - не повинні суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Суд констатує, що Договір факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018 підписаний сторонами та скріплений відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

У пункті 3.1. Договору факторингу зазначено, що керуючись принципом «свободи договору» і ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, сторони встановлюють, що цей Договір є змішаним. До відносин Сторін в цьому договорі застосовуються положення договору поруки, встановлені статтями 553-559 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1081 ЦК України передбачено, що Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Тобто зазначена норма передбачає право сторін договору факторингу передбачити відповідальність клієнта за невиконання чи неналежне виконання боржником грошової вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підписуючи вказаний договір, сторони керувалися правовими підставами, що передбачені чинним законодавством України.

З огляду на вищевикладене, твердження позивача, що Договір факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018 не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав недійсності правочину, які передбачені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України як і не доведено, що укладаючи оспорюваний договір зі змінами та доповненнями внесеними Додатковими угодами 1-7, позивач не усвідомлював свою майбутню відповідальність як поручителя боржника.

Твердження позивача, що кінцевим бенефіціаром ПрАТ «ММКІ» (боржника) і АТ «ПУМБ» (фактора) є одна і та ж фізична особа, на переконання суду, не спростовує презумпцію правомірності оспорюваного правочину.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про визнання недійсними з моменту укладення: пункти (3) та (4) терміну «Боргові зобов`язання», терміни «Факторинг з регресом» та «Зворотне відступлення/викуп Права (Прав) вимоги/ (Зворотне відступлення/викуп)» розділу визначення термінів; статтю 3; п.п. 8.1.5. п. 8.1; статтю 9 Договору факторингу з регресом №LVO-Ф-4973 від 21.11.2018, укладеного між ПрАТ "Тернопільський кар`єр" та АТ "Перший український міжнародний банк" слід відмовити.

Інші доводи та заперечення учасників справи не спростовують висновків суду.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог суд зазначає наступне.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20), суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи недоведеність позовних вимог, в позові слід відмовити саме з цих підстав, а не у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.12.2023р.

Суддя С.О. Чебикіна