ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Справа № 903/6/21 (903/307/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: Мірчук В.В. - адвокат

відповідача-3: Ульчак Б.І. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 25.07.23р. суддею Шумом М.С. у м.Луцьку, повний текст складено 04.08.23р. у справі № 903/6/21 (903/307/23)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до відповідачів:

1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Старий Замок"

4. ОСОБА_3

5. ОСОБА_4

про визначення розміру часток в статутному капіталі товариства

у межах справи № 903/6/21

за заявою Фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/6/21 (903/307/23).

1.2. Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.23 у задоволені позову Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Старий Замок", ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення розміру часток в статутному капіталі товариства відмовлено повністю.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції, мотивоване тим, що на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також правових висновків та позицій Верховного Суду, викладених у постановах, посилання на які містяться у оспорюваному рішенні, відступлення ОСОБА_1 безоплатно своїй дочці ОСОБА_2 частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Старий Замок" та наступне припинення сплати кредитних зобов`язань банку є фраудаторним правочином.

2.2. Вимоги банку про перерозподіл часток ТОВ «Старий Замок» таким чином, щоб частка ОСОБА_2 (дочки боржниці) зменшилася на 181 540 грн 98 коп., або 2,12 % статутного капіталу товариства (оскільки фраудаторним правочином ОСОБА_1 відступила у 2010 році статутний капітал саме в розмірі 181 540 грн 98 коп., що на той час становило 50%) є підставними.

2.3. Щодо неефективності способу захисту, то суд першої інстанції зазначив, що банк не є і ніколи не був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок», не має наміру отримати частку в статутному капіталі у свою власність, витребувавши її тощо; банк також не будучи раніше чи зараз учасником товариства, не може захищати свої інтереси, посилаючись на порушення корпоративних прав інших (колишніх чи актуальних) учасників господарського товариства, в той час як вони про це взагалі не заявляють. Такі доводи банку - про порушення корпоративних прав учасників товариства, суд вважає неспроможними.

2.4. Натомість банк прагне спростувати дії боржниці, вчинені з метою зменшення своїх активів на які могло бути звернуто стягнення в рахунок погашення кредиторської заборгованості та повернути відповідні активи у власність боржниці, наповнивши так ліквідаційну масу у справі про неплатоспроможність. Відтак, суд вважає, що банком обрано ефективний спосіб захисту, який при задоволенні позову зміг би задоволити наміри банку та відновити його порушені права фраудаторним правочином про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ «Старий Замок» в розмірі 181540 грн 98 коп. дочці - ОСОБА_2 , що сьогодні становило б 2, 12% статутного капіталу товариства.

2.5. Однак позов не підлягає до задоволення з підстав спливу позовної давності та заявлення про це відповідачами у справі.

2.6. Представник банку стверджує, що про укладення фраудаторного правочину щодо відступлення частки в статутному капіталі АТ «Укрексімбанк» стало відомо 31.03.2021 із листа боржниці, який був долучений до відповіді арбітражного керуючого (виконував повноваження керуючого реструктуризацією боргів) ОСОБА_5 на запит банку.

2.7. Матеріалами справи підтверджено і позивачем не спростовується, що при отримані кредиту в Анкеті індивідуального позичальника від 06.12.2007 ОСОБА_1 в пункті 30 «Власність у підприємствах» зазначено ТОВ «Старий Замок» 50% 181500 грн ().

2.8. Інший аргумент, що позивач довідався значно раніше про укладення фраудаторного правочину - набрання законної сили рішеннями у грудні 2011 року, серпні 2013 року та листопаді 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, які були ухвалені за позовами банку про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із вказаним процесуальним рішенням, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі по тексту постанови також АТ «Укрексімбанк») звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Волинської області у справі № 903/6/21(903/307/23) від 25.07.2023, в якій скаржник просить скасувати оспорюваний процесуальний документ та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

3.2. Оспорюване рішення вважає необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права, неправильним застосування норм матеріального права, неповним дослідження усіх обставин справи.

3.3. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що у березні 2023 року АТ «Укрексімбанк» звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просило визначити наступні розміри часток в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок» (): - ОСОБА_4 - 4 281 540,98 грн, що становить 50 % статутного капіталу; - ОСОБА_3 - 2 140 770,49 грн., що становить 25 % статутного капіталу; - ОСОБА_2 - 1 959 229,51 грн., що становить 22,88 % статутного капіталу; - ОСОБА_1 - 181 540,98 грн., що становить 2,12 % статутного капіталу. А також зобов`язати ТОВ «Старий Замок» зареєструвати нові розміри часток в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань визначені рішенням суду розміри часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок» ().

3.3.1. Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 05 серпня 2010 року відчужила дочці ОСОБА_6 свою частку в статутному капіталі ТОВ «Старий Замок» з метою уникнути звернення стягнення на відповідні корпоративні права в рахунок погашення кредитної заборгованості перед АТ «Укрексімбанк» - тобто, вчинила фраудаторний правочин.

3.3.2. На думку скаржника, ОСОБА_1 не дотрималася вимог норм чинного на той час законодавства щодо оформлення переходу права власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю і її дочка ОСОБА_6 без достатньої правової підстави набула право власності на цю частку.

3.3.3. Відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «Старий Замок» подані відзиви на позовну заяву та заяви про застосування строків позовної давності.

3.3.4. Суд першої інстанції в рішенні від 25.07.2023 дійшов висновку про обґрунтованість доводів АТ «Укрексімбанк», однак відмовив у задоволенні позову у зв`язку із спливом строків позовної давності.

3.4. Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду щодо того, що АТ «Укрексімбанк» пропущено строки позовної давності на звернення до суду із даним позовом.

3.4.1. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

3.4.2. За змістом частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не лише безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини такого порушення (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № № 706/1272/14-ц; від 11.09.2018 у справі №904/191/18; від 28.05.2020 у справі № 910/13119/17).

3.4.3. Верховний Суд у постанові від 09.02.2022р. у справі №912/2007/18 зазначив, що «судам слід врахувати, що важливим у застосуванні норм інституту позовної давності є правильне визначення моменту початку перебігу позовної давності. Судам слід брати до уваги, що за загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав».

3.4.4. При визначенні моменту початку перебігу строку позовної давності у даній справі необхідно визначити момент, коли позивач дізнався або мав об`єктивну можливість дізнатися про те, що ОСОБА_1 вчинила саме фраудаторні правочини, а не про сам факт відсутності майна.

3.4.5. Ухвалою суду від 21.01.2021 відкрито провадження у справі №903/6/21 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. У цій ухвалі судом зазначено, що у власності ОСОБА_1 перебуває лише частка у статутному капіталі ТОВ «ВТФ «Норт».

3.4.6. 02.03.2021 судом визнано кредиторські вимоги АТ «Укрексімбанк».

3.4.7. 22.03.2021 АТ «Укрексімбанк» звернувся до арбітражного керуючого ОСОБА_5 з проханням з`ясувати та повідомити АТ «Укрексімбанк» коли, кому та на підставі яких правочинів боржником було відчужено зазначене в анкеті позичальника рухоме та нерухоме майно.

3.4.8. 31.03.2021 від арбітражного керуючого Самчука А.М. отримано інформацію про те, що 05.08.2010 ОСОБА_7 безоплатно відчужила ОСОБА_6 частку в статутному капіталі ТОВ "Старий замок" () в розмірі 50 %; 13.08.2010р. ОСОБА_1 відчужила земельні ділянки та житловий будинок на користь свого сина ОСОБА_3 .

3.4.9. Про наявність факту безпідставного набуття ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТОВ «Старий Замок» та намагання ОСОБА_1 вчинити фраудаторні правочини АТ «Укрексімбанк» стало відомо 31.03.2021 із відповіді арбітражного керуючого ОСОБА_5 на запит АТ «Укрексімбанк» та долучених до нього копій листа ОСОБА_1 від 30.03.2021, протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Старий Замок» та заяви про вихід із складу учасників товариства.

3.4.10. Саме 31.03.2021 АТ «Укрексімбанк» отримав змогу оцінити дії ОСОБА_1 по відчуженню майна відповідно до сформованих Верховним судом критеріїв, встановлення яких дозволяє визнати правочин фраудаторним - таким, що був вчинений на шкоду кредитору.

3.4.11. Таким чином 31.03.2021 дізнався про порушення своїх прав як кредитора.

На думку апелянта саме з цього моменту необхідно починати відлік строку позовної давності.

3.5. Господарський суд Волинської області у оскаржуваному рішенні зазначає, що позивач "міг довідатися" про існування оспорюваного правочину із відкритих джерел чи з матеріалів виконавчого провадження (про відсутність у власності боржниці частки у статутному капіталі, про яку остання повідомляла при укладенні кредитних договорів) чи шляхом надіслання запитів.

3.5.1. Апелянт вважає, що таке твердження суду є необґрунтованим, оскільки в оскаржуваному рішенні суд не зазначає, які саме запити чи відкриті джерела інформації дали б можливість позивачу отримати інформацію не лише про факт відчуження ОСОБА_1 частки в статутному капіталі, а й про сам правочин, на підставі якого відчужено частку в статутному капіталі, його зміст та форму (ознайомитися з копією правочину з відчуження частки в статутному капіталі).

3.5.2. У відкритому доступі немає вищезазначеної інформації та документів, які дозволили б встановити позивачу вчинення ОСОБА_1 фраудаторних правочинів та факт безпідставного набуття ОСОБА_2 права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «Старий Замок».

3.5.3. Відчуження частки в статутному капіталі оформлено протоколом № 8 загальних зборів учасників ТОВ «Старий Замок» та заявою ОСОБА_1 від 05.08.2010 про відступлення частки на користь ОСОБА_8 та вихід зі складу учасників товариства. Зазначені документи мають міститися в матеріалах реєстраційної справи ТОВ «Старий Замок».

3.5.4. Однак, Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачає надання копій документів реєстраційної справи на підставі ухвали суду або на запит Національного агентства з питань запобігання корупції. Даний Закон дозволяє особі отримати витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

3.5.5. До позовної заяви АТ «Укрексімбанк» долучено копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.03.2023р. У цьому витязі не зазначено жодної інформації, яка давала б можливість встановити ознаки вчинення ОСОБА_1 фраудаторного правочину. У витязі зазначено актуальний на дату видачі витягу склад засновників та перелічено реєстраційні дії, в т.ч. загальною фразою зазначено, що змінився склад учасників. При цьому, не зазначено, від кого кому перейшла частка в статутному капіталі та підставі якого правочину. Тобто такий витяг не містить інформацію, яка дозволила б встановити ознаки фраудаторного правочину.

3.5.6. Тому доводи суду про можливість АТ «Укрексімбанк» в 2011 році дізнатися про вчинення ОСОБА_1 фраудаторних правочинів є безпідставними та порушують вимоги статей 236, 238 ГПК України щодо обґрунтованості та мотивованості рішення суду.

3.6. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

3.6.1. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «...Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб».

3.6.2. У постанові від 28.07.2022 у справі №902/1023/19(902/1243/20) Верховним Судом зроблено наступний висновок: «Позовна давність є інститутом матеріального, а не процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності (частина 5 статті 261 ЦК України).

Із цих причин застосування норм про позовну давність підпорядковується загальним засадам матеріального цивільного права, які мають фундаментальний характер і є нормами прямої дії (постанова Верховного Суду від 25.01.2021 у справі № 758/10761/13-ц), включаючи й загальні положення щодо справедливості, добросовісності та розумності як загального стандарту поведінки учасників цивільних правовідносин.

У розглядуваному аспекті зазначене, зокрема, істотно послаблює позиції відповідачів, які є причетними до фраудаторного правочину і захищаються від позову про визнання такого правочину недійсним та похідних позовів посиланням на пропуск позовної давності позивачем, адже за змістом частини 3 статті 16 ЦК України у разі встановлення зловживання правом суд може відмовити особі у захисті. Положення стосується не тільки позивача, який просить про застосування певних способів захисту, а й відповідача, який захищається від позову шляхом висування тих чи інших заперечень (у тому числі заявляючи про пропуск позивачем позовної давності)».

3.6.3. Про намагання ОСОБА_1 приховати факт відчуження нею майна у 2010 році, зокрема, частки в статутному капіталі товариства, свідчить та обставина, що долучені до заяви про порушення справи про неплатоспроможність декларації про майновий стан не містили інформації щодо майнового стану її дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Лише після звернення АТ «Укрексімбанк» до арбітражного керуючого ОСОБА_5 щодо невідповідності поданих декларацій нормам ч. 5 ст. 116 КУзПБ ОСОБА_1 було подано виправлені декларації.

3.6.4. Такі дії свідчать про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 спрямовану на приховування інформації про майновий стан близьких родичів, зокрема, і про вчинені фраудаторних правочинів.

3.7. Підсумовуючи, скаржник зазначає, що з огляду на викладене, наявні підстави для відмови у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності у зв`язку із недобросовісною поведінкою і зловживання правом.

4. Відзиви на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. До початку розгляду апеляційної скарги по суті товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Старий Замок» подало відзив на апеляційну скаргу.

4.1.1. У відзиві спростовує доводи апелянта, наводячи свої мотиви. Просить оспорюване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

4.2. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, із урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с.169, т.1).

4.3. Представник ТОВ «Старий Замок» в судовому засіданні в режимі відеоконференції (ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 та від 01.11.2023) підтримав позицію, наведену ним у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

4.4. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 25.07.2023 у справі № 903/6/21 (903/307/23), Північно-західний апеляційний господарський суд застосував норми матеріального та процесуального права, висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6.1.1. Норми матеріального права:

Кодекс України з процедур банкрутства (далі по тексту постанови також - КУзПБ);

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також ЦК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, викладені у відзиві, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.01.2021, зокрема, відкрито провадження у справі № 903/6/21 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; керуючим реструктуризацією боргів ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича.

7.3. 22.01.2021 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (номер публікації НОМЕР_2 ).

7.4. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.03.2021 заяву Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (далі по тексту також - АТ "Укрексімбанк") від 16.02.2021 № 0860300/5548-21 про грошові вимоги до фізичної особи ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано вимоги Акціонерного товариства "Укрексімбанк" до ОСОБА_1 у розмірі 166 763 876,96 грн, в тому числі: 26 911 488,69 грн заборгованість за кредитами, 26 571 249,35 грн заборгованість за процентами, 113 271 337,92 грн пені, 5 261,00 грн судових витрат по справам згідно з кредитними договорами, 4 540,00 грн судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника.

7.5. У справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 єдиним кредитором боржника є АТ «Укрексімбанк», вимоги якого визнано ухвалою суду від 02.03.2021 у розмірі 166 763 876 грн 96 коп.

7.6. 25.05.2021 Акціонерне товариство "Укрексімбанк" подало клопотання про закриття провадження у справі.

7.7. Постановою Господарського суду Волинської області від 25.05.2021 в клопотанні Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України від 25.05.2021 про закриття провадження у справі відмовлено. Фізичну особу ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) визнано банкрутом і введено процедуру погашення боргів боржника. Керуючим реалізацією майна у справі призначено арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича.

7.8. Акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України не погодилося із постановою суду першої інстанції та оскаржило її до суду апеляційної інстанції.

7.9. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 постанову Господарського суду Волинської області від 25.05.2021 у справі № 903/6/21 залишено без змін.

7.10. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 09.11.2021 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 та постанову Господарського суду Волинської області від 25.05.2021 у справі № 903/6/21 залишено без змін.

7.11. 27 березня 2023 року АТ «Укрексімбанк» звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом (а.с.1-6, т.1) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просило (із урахуванням заяви про зміну предмету позову а.с.169, т.1):

7.11.1. визначити наступні розміри часток в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок» (): - ОСОБА_4 - 4 281 540,98 грн, що становить 50 % статутного капіталу; - ОСОБА_3 - 2 140 770,49 грн, що становить 25 % статутного капіталу; - ОСОБА_2 - 1 959 229,51 грн, що становить 22,88 % статутного капіталу; - ОСОБА_1 - 181 540,98 грн, що становить 2,12 % статутного капіталу;

7.11.2. зобов`язати ТОВ «Старий Замок» зареєструвати нові розміри часток в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань визначені рішенням суду розміри часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Старий Замок» ().

7.12. Позов АТ «Укрексімбанк» подано в межах справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 05 серпня 2010 року відчужила дочці ОСОБА_6 свою частку в статутному капіталі ТОВ «Старий Замок», з метою уникнути звернення стягнення на відповідні корпоративні права в рахунок погашення кредитної заборгованості перед АТ «Укрексімбанк» - тобто, вчинила фраудаторний правочин. ОСОБА_1 не дотрималася вимог норм чинного на той час законодавства щодо оформлення переходу права власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю і її дочка ОСОБА_6 без достатньої правової підстави набула право власності на цю частку.

7.13. У відзиві на позов (а.с.141-147, т.1) ТОВ «Старий Замок» заперечував вимоги позивача про визначення розміру часток в статутному капіталі товариства та зобов`язання вичинити дії. При цьому до позовної заяви долучає окремим документом заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку (а.с.148-149, т.1).

7.14. Інші відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, у задоволенні позову просять відмовити (а.с.135-137, т.1).

7.15. За результатом розгляду позовної заяви АТ «Укрексімбанк» Господарським судом Волинської області ухвалено рішення (пункти 1.1.-1.2. цієї постанови) з підстав, наведених у пункті 2.1.-2.8. постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, а також заслухавши пояснення представників сторін у справі, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.

8.2. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

8.3. 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

8.4. За змістом частини 1, абзацом 1 частини 2 статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

8.5. Як з`ясовано господарськими судами, як у межах даної справи (903/6/21(903/307/23)) так і у межах справи №903/6/21 про неплатоспроможність ОСОБА_1 між AT Укрексімбанк та ОСОБА_7 укладено:

8.5.1. кредитний договір №86707С12 від 14.06.2007 зі змінами та доповненнями згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 548 000,00 швейцарських франків з кінцевою датою погашення 12 червня 2014 року. Позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту;

8.5.2. кредитний договір №86707С51 від 27.12.2007 зі змінами та доповненнями згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 330 000,00 Євро з кінцевою датою погашення 26 грудня 2014 року. Позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки.

8.5.3. AT Укрексімбанк виконав взяті за кредитними договорами зобов`язання та надав позичальнику кредитні кошти.

8.5.4. Розпочинаючи з 2009 року ОСОБА_1 перестала належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку із чим сторонами неодноразово вносилися зміни до кредитних договорів в частині графіку погашення кредиту.

8.5.5. В червні - липні 2010 року ОСОБА_1 знову перестала повертати кредитні кошти та сплачувати проценти у встановлені строки та згідно графіка.

8.5.6. Банк - AT Укрексімбанк - вважає, що оскільки ОСОБА_1 не мала наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, тому 05.08.2010 відчужила своїй дочці частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Старий Замок, в розмірі 50 % статутного капіталу. Крім цього, 13 серпня 2010 року ОСОБА_1 подарувала своєму синові ОСОБА_3 земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 .

8.5.7. За позовами банку до відповідача ОСОБА_1 Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалені судові рішення:

1) від 09.12.2011 у справі №2-8170/11 за позовом AT Укрексімбанк до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за Кредитними договорами №8670702 від 14.06.2007, №86707С51 від 27.12.2007 яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_9 на користь AT Укрексімбанк за Кредитним договором №8670702 від 14.06.2007 заборгованість в розмірі 5 136 963,07 грн та за Кредитним договором №86707С51 від 27.12.2007 заборгованість в розмірі 4338007,44 грн, а всього 9 477 970,51 грн та 1700,00 грн - судового збору, 120,00 грн - витрат на інформаційно-технічне забезпечення, видано виконавчий лист;

2) від 19.08.2013 у справі №161/9015/13-ц за позовом AT Укрексімбанк до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за Кредитними договорами №86707С12 від 14.06.2007, №86707051 від 27.12.2007 яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_9 на користь AT Укрексімбанк за Кредитним договором №86707012 від 14.06.2007 заборгованість в розмірі 197259,90 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 1627461,84 грн та за Кредитним договором №86707051 від 27.12.2007 заборгованість в розмірі 145218,98 євро, що в гривневому еквіваленті становить 1495955,61 грн, а всього 3123314,45 грн та 3441 грн - судового збору, видано виконавчий лист;

3) від 07.11.2013 у справі №161/17876/13-ц за позовом AT Укрексімбанк до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за Кредитними договорами №86707012 від 14.06.2007, №86707051 від 27.12.2007, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_9 на користь AT Укрексімбанк за Кредитним договором №86707012 від 14.06.2007 заборгованість в розмірі 27 722,95 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 305000,45 грн. таза Кредитним договором №86707051 від 27.12.2007 заборгованість в розмірі 19992,84 євро, що в гривневому еквіваленті становить 251908,62 грн., видано виконавчий лист.

8.5.8. Зазначені судові рішення виконані не були через відсутність у Відповідачки ОСОБА_1 майна.

8.5.9. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.01.2021 відкрито провадження у справі №903/6/21 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

8.5.10. 02.03.2021 судом господарської юрисдикції визнано кредиторські вимоги AT Укрексімбанк.

8.5.11. 19.03.2021 від арбітражного керуючого Самчука А.М. отримано інформацію про те, що 05.08.2010. ОСОБА_7 безоплатно відчужила ОСОБА_6 частку в статутному капіталі ТОВ "Старий замок" () в розмірі 50 %, а 13.08.2010 ОСОБА_1 відчужила земельні ділянки та житловий будинок на користь свого сина ОСОБА_3 .

8.6. Щодо учасників ТОВ "Старий замок" та розмір їх часток у статутному капіталі.

8.6.1. Згідно із нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Четверговою А.Д. (зареєстрована в реєстрі за №1671) заявою ОСОБА_7 від 05.08.2010 боржниця (відповідач-1 у даній справі) заявила про свій вихід зі складу засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю Старий Замок з подальшим відступленням та оформленням у повному обсязі належної їй частки громадянці ОСОБА_8 з дотриманням вимог чинного законодавства щодо наступної процедури юридичного оформлення переходу до правонаступника відповідних прав на умовах, які були попередньо узгоджені.

8.6.2. Згідно з протоколом №8 загальних зборів учасників ТОВ Старий Замок від 05.08.2010 (присутні учасники ОСОБА_9 володіє 50% частки статутного капіталу та ОСОБА_4 володіє 50% частки статутного капіталу та ОСОБА_8 ) задоволено заяву ОСОБА_7 про її вихід зі складу учасників товариства та відступлення нею своєї частки ОСОБА_8 (за попередньою згодою іншого учасника ОСОБА_4 ). Іншим питанням було вирішено включити ОСОБА_8 до складу учасників товариства та затвердити нову редакцію Статуту товариства.

8.6.3. Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Старий Замок, затвердженого протоколом загальних зборів товариства від 29.11.2019 №3 учасниками товариства є ОСОБА_4 (відповідач 5), ОСОБА_2 (відповідач 2) та ОСОБА_3 (відповідач 4) (п. 1.1 статуту).

8.6.4. Статутний капітал товариства становить 8563081 грн 96 коп.:

- частка ОСОБА_4 становить 50%, що еквівалентно 4281540 грн 98 коп.;

- частка ОСОБА_2 становить 25%, що еквівалентно 2140770 грн 49 коп.;

- частка ОСОБА_3 становить 25%, що еквівалентно 2140770 грн 49 коп. (п. 3.2 статуту).

8.6.5. Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань () станом на 05.08.2010 засновниками (учасниками) юридичної особи були ОСОБА_4 (181540 грн 98 коп.) та ОСОБА_9 ( ОСОБА_1 ) (181540 грн 98 коп.).

8.6.6. Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань () станом на 20.03.2023 засновниками (учасниками) юридичної особи є ОСОБА_4 (4281540 грн 98 коп.), ОСОБА_2 ( 2140770 грн 49 коп.) та ОСОБА_3 (2140770 грн 49 коп.).

8.6.7. З витягу також вбачається, що 06.08.2010 відбулася державна реєстрація зміни складу або інформації про засновників (учасників) юридичної особи.

8.6.8. До матеріалів справи також долучено Установчий договір ТОВ Старий Замок в редакції станом на 05.08.2010, а також зміни та доповнення до Установчого договору, зареєстровані 02.01.2003 про те, що розмір статутного капіталу товариства становить 363081 грн 96 коп. Доля учасників в статутному фонді товариства: ОСОБА_9 181540 грн 98 коп. (50%) та ОСОБА_4 181540 грн 98 коп. (50 %).

8.7. Щодо обставин безоплатного відчуження ОСОБА_7 частки у статутному капіталі ТОВ "Старий замок" для ОСОБА_6 та визнання таких дій фраудаторним правочином.

8.7.1. Банк, звертаючись до суду із позовною заявою, прагне змінити розподіл часток у статутному капіталі ТОВ Старий Замок, стверджуючи серед іншого, що відступлення своєї частки боржницею ОСОБА_1 на підставі заяви 05.08.2010 відбулося з метою уникнути звернення стягнення та таку частку на користь АТ Укрексімбанку, з яким у боржниці виникли кредитні правовідносини на підставі договорів, що укладені у 2007 році.

8.7.2. Відповідно до пунктів 1 та 5 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.7.3. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

8.7.4. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи банку щодо порушення корпоративних прав учасників (колишніх чи актуальних) Товариства з обмеженою відповідальністю Старий Замок, а саме порушення норм закону щодо порядку переходу частки в статутному капіталі, при обґрунтуванні даного позову є неспроможними, оскільки банк не є і ніколи не був учасником господарського товариства ТОВ Старий Замок та не прагне отримати частку у статутному капіталі у свою власність.

8.7.5. В даному випадку суду слід встановити, чи є правочин, вчинений ОСОБА_1 , що оформлений її заявою від 05.08.2010 про свій вихід зі складу засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю Старий Замок з подальшим відступленням та оформленням у повному обсязі належної їй частки громадянці ОСОБА_8 (дочці боржниці), яка стала підставою та наслідком прийняття загальними зборів засновників товариства рішення про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників товариства та відступлення своєї частки ОСОБА_8 фраудаторним, тобто таким, що вчинений боржницею з метою уникнення звернення стягнення на частку в статутному капіталі товариства в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, що укладені між позивачем та відповідачем 1, про що банк посилається та наполягає у позовній заяві.

8.7.6. При дослідженні цих обставин колегією суддів враховуються правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2023 у справі №903/6/21 (903/610/22) за позовом Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, що укладені 13.08.2010 між боржницею та її сином, відповідно до яких дарувальник безоплатно передала у власність своєму синові, обдаровуваному, а обдаровуваний прийняв як дар житловий будинок (договір зареєстровано в реєстрі за № 1730); земельну ділянку загальною площею 0,28 га, що знаходяться на території села Липини Луцького району Волинської області (договір зареєстровано в реєстрі за № 1733).

В даному випадку ВС КГС дійшов висновку, що договори дарування містять ознаки фраудаторності.

На переконання судової колегії, доводи банку про укладення боржником спірних договорів у момент існування заборгованості за кредитними договорами, а також про поведінку ОСОБА_1 після укладення договорів дарування свідчать про фраудаторність цих договорів, за якими майно, за рахунок якого можна було погасити заборгованість перед кредиторами у разі невиконання боржником кредитних зобов`язань, безоплатно перейшло до інших осіб.

8.7.7. Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що правочин, вчинений ОСОБА_1 щодо відступлення своїй дочці заявою від 05.08.2010 50% частки у статутному капіталі ТОВ Старий Замок є фраудаторним, враховуючи наступне.

8.7.8. У постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтримала та конкретизувала висновок, викладений у постанові ВС у складі КЦС від 28.02.2019 у справі №646/3972/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

8.7.9. Правовою підставою позову АТ Укрексімбанк зазначає ст. ст. 3, 13 ЦК України.

8.7.10. Згідно ч.2 ст.42 КУзПБ: правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна; боржник уклав договір дарування.

8.7.11. В даному випадку банк оскаржує правочин, що вчинений більше як за три роки до звернення боржниці до суду із заявою про свою неплатоспроможність. Відтак, відповідний правочин не може бути визначений судом як такий, що вчинений у підозрілий період в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства. Однак така обставина не перешкоджає банку звертатися до суду із позовною заявою про визнання правочину, вчиненого боржницею, фраудаторним на підставі загальних приписів Цивільного Кодексу України.

8.7.12. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

8.7.13. Правочинами визнаються дії фізичних та юридичних осіб, спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

8.7.14. Правочин - це дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками:

- це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі;

- це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону;

- спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.

8.7.15. Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.

Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

8.7.16. Стаття 13 ЦК України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

8.7.17. Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.

8.7.18. Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.

8.7.19. Семантичне тлумачення терміну "зловживання правом" призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.

8.7.20. Відтак, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

8.7.21. У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.

8.7.22. Аналогічні висновки зазначив ВС у складі КГС в постанові від 06.10.2022 №904/624/19.

8.7.23. У визначенні угод фраудаторними колегія суддів звертається також до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредиторам використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17).

8.7.24. Цивільні й господарські відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема, через суд.

8.7.25. У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод божника є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси шляхом повернення до неї майна боржника, переданого іншим особам.

8.7.26. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 Цивільного кодексу України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 Цивільного кодексу України. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

8.7.27. Апеляційний господарський суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 у якому зазначено, що учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів.

Судова колегія відзначає, що визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частиною третьою статті 13 ЦК України унормовано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята статті 203 ЦК України).

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним або його платоспроможність значно знижується, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Судова колегія вкотре підтримує висновок, неодноразово зроблений Верховним Судом, щодо того, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, пункт 153; постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, п. 10.34; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.11.2022 у справі № 44/380-б (910/16410/20), від 05.04.2023 у справі № 906/43/22 (906/459/22).

8.7.28. ОСОБА_1 в серпні 2010 року вчинила ряд правочинів, зокрема уклала 13 серпня договори дарування будинку та земельної ділянки із сином, відступила, як слідує з матеріалів справи безоплатно заявою від 05 серпня 50% статутного капіталу Товариства свої дочці і з кінця серпня припинила сплачувати щомісячні платежі за кредитними зобов`язаннями перед банком. Такі правочини боржниці є фраудаторними щодо кредитора АТ Укрексімбанк.

8.7.29. Твердження відповідача-1, що її кредитні зобов`язання були забезпечені іпотекою, жодним чином не впливають на наявність/відсутність ознак фраудаторності правочину щодо відступлення частки у статутному капіталі, оскільки визначальний аспект у цих правовідносинах носить спрямованість даного правочину та поведінка боржника (невиконання кредитних зобов`язань) після їх укладання.

8.7.30. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також зазначених позицій ВС, суд дійшов висновку, що відступлення ОСОБА_1 безоплатно своїй дочці частки у статутному капіталі Товариства та наступне припинення сплати кредитних зобов`язань банку є фраудаторним правочином, а вимоги банку про перерозподіл часток ТОВ Старий Замок таким чином, щоб частка ОСОБА_6 (дочки боржниці) зменшилася на 181540 грн 98 коп. або 2,12 % статутного капіталу товариства (оскільки фраудаторним правочином ОСОБА_1 відступила у 2010 році статутний капітал саме в розмірі 181540 грн 98 коп., що на час відступлення становило 50%) є підставними.

8.8. Щодо заявленої позовної давності у даній справі.

8.8.1. Судами першої та апеляційної інстанції досліджено заяви відповідача-1 ОСОБА_1 та відповідача 3 ТОВ «Старий Замок» про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог банку у межах даної позовної заяви.

8.8.2. В цій частині колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до усталеної практики та послідовних правових позицій Верховного Суду, відповідно до яких суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

8.8.3. У межах розгляду позовних вимог кредитора АТ Укрексімбанк встановлено, що відступлення ОСОБА_1 безоплатно своїй дочці частки у статутному капіталі Товариства та наступне припинення сплати кредитних зобов`язань банку є фраудаторним правочином (п.8.7.30. цієї постанови). Тобто наявні підстави для задоволення позовної вимоги.

8.8.4. Тільки якщо суд встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідною вимогою спливла, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71).

8.8.5. У випадку спливу позовної давності суд приймає до розгляду заяву про захист цивільного права або інтересу, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України) (про відмінність змісту понять сторона у спорі та сторона у справі правові позиції містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-71, 137-139)).

8.8.6. Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

8.8.7. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

8.8.8. У даній справі 903/6/21(903/307/23 і ОСОБА_1 , і ТОВ «Старий Замок», як відповідачі, до ухвалення судового рішення заявили про сплив позовної давності за звернутою до них позовною вимогою.

8.8.9. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова лише (аналог тільки, виключно), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

8.8.10. Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України Строки та терміни. Позовна давність у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

8.8.11. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

8.8.12. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

8.8.13. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

8.8.14. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України: за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

8.8.15. З цього приводу у правових позиціях, наведених у постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

У приписі частини першої статті 261 ЦК України є презумпція обізнаності особи про стан її суб`єктивних прав. Відтак, обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача (п. 7.5.2 постанови ВПВС від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У свою чергу, відповідач повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше ( аналогічний висновок викладено у п. 9.2 постанови ВПВС від 11.09.19 року у справі № 487/10132/14-ц).

8.8.16. Представник банку стверджує, що про укладення фраудаторного правочину щодо відступлення частки в статутному капіталі ТОВ «Старий Замок» банку - АТ Укрексімбанк - стало відомо 31.03.2021 із листа боржниці, який був долучений до відповіді арбітражного керуючого (виконував повноваження керуючого реструктуризацією боргів) ОСОБА_5 на запит банку.

8.8.17. Однак такі доводи позивача щодо обрахунку строків позовної давності саме з 31.03.2021 (день, коли банк дізнався про вчинення боржницею фраудаторного правочину) не заслуговують на увагу, оскільки, як вже наголосив суд, позивач повинен був довести, що він не знав і не міг знати про укладення фраудаторного правочину боржницею з об`єктивних, незалежних від нього причин. Та на підтвердження таких доводів подати належні та допустимі докази ( ст.ст. 76, 77 ГПК України).

8.8.18. У свою чергу матеріалами справи підтверджено і позивачем не спростовано, що при отримані кредиту в Анкеті індивідуального позичальника від 06.12.2007 ОСОБА_7 в пункті 30 Власність у підприємствах зазначено ТОВ Старий Замок 50% 181 500 грн ().

8.8.19. Позивач у позовній заяві зазначає, що вже у грудні 2010 банк вручив позичальниці вимогу про дострокове повернення кредитних коштів і оскільки така не була виконана, то у лютому 2011 року банк звернувся до суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами.

8.8.20. Господарськими судами встановлено, що у грудні 2011 року, серпні 2013 року та листопаді 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалені судові рішення про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами.

8.8.21. А відтак, вже із грудня 2011 року судовим рішенням, яке набрало законної сили підтверджено статус банку як кредитора ОСОБА_1 .

8.8.22. До суду з даним позовом банк звернувся лише у березні 2023 року.

8.8.23. Також господарськими судами обох інстанцій встановлено, що вже з 2011 року позивач, як стягувач за рішенням суду, "міг довідатися" про наявність оспорюваного відступлення частки у статутному капіталі боржницею, про особу, якій відступлена частка та безоплатність такого правочину.

8.8.24. Таким чином банк був обізнаний щодо майнових активів боржниці і, в тому числі, щодо належності їй частки у статутному капіталі ТОВ Старий Замок ще з 2007 року або з моменту укладення кредитних договорів.

8.8.25. Позивач не спростовував тієї обставини, що "міг довідатися" про існування оспорюваного правочину із відкритих джерел чи з матеріалів виконавчого провадження (про відсутність у власності боржниці частки у статутному капіталі, про яку остання повідомляла при укладенні кредитних договорів) чи шляхом надіслання запитів.

8.8.26. Із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування такий, як "вірогідність доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

8.8.27. Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

8.8.28. Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.8.29. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи суд здійснює із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

8.8.30. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 04 березня 2021 року у справа № 908/1879/17.

8.8.31. Щодо застосування приписів частини п`ятої статті 267 ЦК України, то позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, суд вирішує у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів (п.п.23.6-23.8 постанови ВПВС від 30.01.19 року у справі № 706/1272/14-ц).

8.8.32. Позивач належних та допустимих доказів в обґрунтування клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування, суду не подав.

8.8.33. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands) від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

8.8.34. Ураховуючи, що матеріали справи містять заяви відповідача-1 та відповідача-3 про застосування до оспорюваних правовідносин позовної давності, такі заяви заявниками обґрунтовані, а позивачем протилежного не спростовано, колегія суддів приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з підстав спливу позовної давності.

8.9. Також судом апеляційної інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду, наведених у постанові від 06.07.2023 у справі №903/6/21(903/610/22), з`ясовано, чи порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача АТ «Укрексімбанк», за захистом якого він звернувся до суду.

8.9.1. Як зазначив представник апелянта (позивача), оскільки банк є єдиним кредитором у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , то задоволення позовних вимог у межах даної справи стане підставою для часткового задоволення його кредиторських вимог у межах справи 903/6/21.

8.10. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції при ухваленні оспорюваного рішення та не можуть бути підставою для їх скасування або зміни.

8.11. Інших письмових доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не надано.

8.12. За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.12.1. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

8.12.2. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.12.3. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.12.4. Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.13. За таких обставин апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/6/21 (903/307/23) - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" за подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене від 25.07.2023 у справі № 903/6/21 (903/307/23) сплатило платіжною інструкцією № 347514 від 11.08.2023 судовий збір у розмірі 4026,00 гривень.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" від 25.08.23р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 25 липня 2023 року у справі №903/6/21 (903/307/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/6/21 (903/307/23) повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "11" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Крейбух О.Г.