ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/398/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши матеріали справи керівника Ужгородської окружної прокуратура в інтересах держави

до Ужгородської міської ради, м. Ужгород

та Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К, м. Ужгород

про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації,

За участю представників:

прокурор - Андрейчик Алла Миколаївна, службове посвідчення №069357 від 01 березня 2023 року

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021 про затвердження проекту із землеустрою товариству з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 д з подальшою передачею в оренду; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з подальшою передачею, укладений між Ужгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К; скасування державної реєстрації права користування (оренди) товариства з обмеженою відповідальність Інвесггруп К на земельну ділянку :23:001:0083 площею 2,2651 га, з одночасним припиненням права користування (оренди).

Ухвалою суду від 29.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 907/398/22 прийнято здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 907/398/22 призначено на 19 липня 2022 р.

18.07.2022 р. від прокурора до суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову. В якій прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0083, площею 2,2651 га, в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15д та заборонити товариству з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К та іншим особам здійснювати будь-які будівельні роботи на такій.

Ухвалою суду від 19.07.2022 прийнято до розгляду заяву прокурора про вжиття заходів забезпечення позову та призначено її до розгляду на 10.08.2022, відкладено підготовче засідання на цю ж дату.

Ухвалою суду від 10.08.2022 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 10.08.2022, 25.08.2022, 20.09.2022 року, 12.10.2022 р. підготовче засідання відкладалось.

Супровідним листом від 04.10.2022 №01-16/141/22 у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження за скаргою керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 року про відмову в забезпеченні позову та на виконання ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 №907/398/22 матеріали справи скеровані до Західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 12.10.2022 р. зупинено провадження у справі №907/398/22 до завершення розгляду Західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги та повернення матеріалів справи до господарського суду Закарпатської області.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.12.2022 р. апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 у справі № 907/398/22 залишено без змін.

У зв`язку із закінченням апеляційного розгляду матеріали справи №907/398/22 повернуто 22.11.2022 р. до суду.

Ухвалою суду від 20.12.2022 поновлено провадження у справі та підготовче засідання призначено на 31.01.2023 року.

Призначене засідання суду не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Закарпатської області.

26.01.2023 відповідачем 2 подано суду клопотання про призначення у справі судової інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 31.01.2023 відкладено підготовче засідання на 22.02.2023 року.

21.02.2023 року від відповідача 2 надійшло до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання через перебування уповноваженого представника на лікарняному.

Прокурором подано письмове заперечення на клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою суду від 22.02.2023 відкладено підготовче засідання на 21.03.2023 року.

Ухвалою суду від 21.03.2023 відкладено підготовче засідання на 25.04.2023 року.

Ухвалою суду від 25.04.2023 відкладено підготовче засідання на 16.05.2023 року.

Проте, засідання суду 16.05.2023 р. о 11:30 год. не відбулося через отримане повідомлення про замінування будівлі суду, відповідно до складеного керівником апарату Господарського суду Закарпатської області Акту №22 від 16.05.2023 року.

Ухвалою суду від 16.05.2023 р. відкладено підготовче засідання на 06.06.2023 року.

Ухвалою суду від 06.06.2023 р. відкладено підготовче засідання на 04.07.2023 року.

У засіданні суду 04.07.2023 р. судом було розглянуто клопотання відповідача 2 про призначення у справі судової інженерно-технічної експертизи з питань землеустрою, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, у задоволенні якого судом відмовлено з підстав, наведених у відповідній ухвалі суду.

Ухвалою суду від 04.07.2023 р. відкладено підготовче засідання на 30.08.2023 року.

Ухвалою суду від 30.08.2023 р. відкладено підготовче засідання на 27.09.2023 року.

Ухвалою суду від 27.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18 жовтня 2023 р.

Ухвалою суду від 18.10.2023 р. відкладено розгляд справи по суті на 09 листопада 2023 р.

З урахуванням наведеного, відповідачем 2 подано суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду за змістом якого та з посиланням на правові висновки встановлені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року по справі 260/1831/20, відповідач вважає, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Прокурор заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях по справі, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що Ужгородською окружною прокуратурою встановлено, що на підставі рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 за №406 передано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К» земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0083, площею 2,2651 га. У подальшому на підставі вказаного рішення між Ужгородською міською радою та ТОВ «Інвестгруп К» укладено договір оренди від 15.09.2021 земельної ділянки площею 22651 кв.м. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та iншої промисловості в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15 д. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ТОВ «Iнвестгруп К» по вул. Миколи Бобяка, 15д перебуває нежитлове приміщення площею всього у 54,3 кв.м. Дане приміщення утворено внаслідок поділу будівлі під літерою Щ (загальною площею до поділу всього 102,8 кв.м.), яке в свою чергу було передано y власність товариству з обмеженою вiдповiдальнiстю «Інвестгруп К» за актом прийому-передачі нерухомого майна б/н, пiдписаним 09.11.2018 ПАТ «Модуль М».

Так, за доводами прокурора ТОВ «Інвестгруп К», маючи у власності нежитлове приміщення площею всього 54,3 кв.м, отримало в оренду земельну ділянку для його обслуговування загальною площею 22651 кв.м, що у 417 разів більша за площу приміщення. Дана обставина свідчить про явну неспівмірність площі нерухомого майна та отриманої без жодних конкурсних процедур земельної ділянки для його обслуговування.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що згідно з графічними матеріалами проведеної земельно технічної експертизи вiд 21.08.2021 у рамках досудового розслідування за №0000176 від 13.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 364 та ч.1 ст. 191 КК України контури земельної ділянки, сформованої для передачі ТОВ «Iнвестгруп К», виходять за межі землекористування території ПАТ «Модуль», що відчужив об`єкт нерухомості, а тому при передачі земельної ділянки в оренду порушено також вимоги ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Таким чином прокурор вважає, що наявні підстави для визнання незаконним та скасування п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га та скасування державної реєстрації права користування (оренди) товариства з обмеженою відповідальність «Інвестгруп К» на земельну ділянку :23:001:0083 площею 2,2651 га, з одночасним припиненням права користування (оренди).

Відповідач 1 - Ужгородська міська рада, м. Ужгород щодо задоволення позову заперечує.

В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що позивач сам в своїй позовній заяві вказує на те що ТОВ «Інвестгруп К» маючи у власності нежитлове приміщення площею 54,3 м.кв оформив в оренду земельну ділянку для його обслуговування з уникненням процедури аукціону. Однак згідно п.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на земельних торгах земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Підсумовуючи, представник відповідача 1 вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки вищезазначене рішення прийняте міською радою відповідно до наданих їй повноважень, вимог чинного земельного законодавства та законодавства у сфері містобудівної діяльності виходячи з наступного.

Відповідач 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К, м. Ужгород у поданому відзиві на позовну заяву щодо задоволення позову заперечує.

Вказує на відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Щодо не співмірності земельної ділянки вказує на те, що в якому експертному висновку ставилось питання: «6. Яка площа земельної ділянки є необхідною для обслуговування комплексу будівель товариству «Інвестгруп К» в м. Ужгороді по вул. Бобяка, 15?». Однак, експерт не надав відповідь на питання 6

Крім того, представник відповідача 2 звертає увагу суду на те, що висновок експерта №СЕ-19/107-21/5452-ЗТ від 25.08.2021, не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки позивачем не надано рішення (вирок) суду у кримінальній справі по кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000176.

У поданих суду 16.08.2022 р. та 24.10.2022 р. відповідях на відзив, прокурор доводи відповідачів вважає безпідставними, натомість позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 09.11.2023 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Модуль М» , що є правонаступником ВАТ «Модуль», що є правонаступником Державного виробничо-торгового підприємства «Закарпатприлад», що є правонаступником Заводу «Ужгородприлад», було постійним користувачем земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії Б №076204, в м. Ужгороді по вулиці Бабяка, 15, загальною площею 12 га, до її поділу на окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :70:001:0129, :23:001:0080, :23:001:0081, :23:001:0082, :23:001:0083, :23:001:0084.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ТОВ «Iнвестгруп К» по вул. Миколи Бобяка, 15д перебуває нежитлове приміщення площею всього у 54,3 кв.м.

Дане приміщення утворено внаслідок поділу будівлі під літерою Щ (загальною площею до поділу 102,8 кв.м.), яке в свою чергу було передано y власність товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К» за актом прийому-передачі нерухомого майна б/н, підписаним 09.11.2018 ПАТ «Модуль М.

На підставі рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 за №406 передано у користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К» земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0083, площею 2,2651 га.

Пунктом 1.5 згаданого вище рішення, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок: Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К» земельної ділянки (кадастровий номер :23:001:0083) площею 2,2651 га. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи i Бобяка, 15 «д» та передати її в оренду строком на 5 років.

У подальшому на підставі вказаного рішення між Ужгородською міською радою та ТОВ «Інвестгруп К» укладено договір оренди від 15.09.2021 земельної ділянки площею 22651 кв.м. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та iншої промисловості в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15 д.

Згідно з графічними матеріалами проведеної земельно технічної експертизи вiд 21.08.2021 у рамках досудового розслідування за №0000176 від 13.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 364 та ч.1 ст. 191 КК України контури земельної ділянки, сформованої для передачі ТОВ «Iнвестгруп К», виходять за межі землекористування території ПАТ «Модуль», що відчужив об`єкт нерухомості.

Прокурор вважає, що наявні підстави для визнання незаконним та скасування п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га та скасування державної реєстрації права користування (оренди) товариства з обмеженою відповідальність «Інвестгруп К» на земельну ділянку :23:001:0083 площею 2,2651 га, з одночасним припиненням права користування (оренди).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Щодо представництва прокурора то суд зазначає наступне.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо: - захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись з даним позовом, зазначив про те, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним зі співвідповідачів, незаконних рішень, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Як убачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не надiлений повноваженнями розпорядника з усiма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом Функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Крім того, Ужгородська міська рада, яка також уповноважена на захист інтересів держави як представник влади на місці, у даному випадку сама ж допустила порушення вимог земельного законодавства, а отже повинна виступати у даному випадку відповідачем по справі, що процесуально позбавляє її можливості звернутись до суду якості позивача.

Аналогічна правова позиція щодо визначення органу уповноваженого на захист інтересів держави у суді при встановленні правомірності дій і рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 920/1/18, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 25.10.2019 у справі № 13/199/19 та вiд 10.05.2022 у справі 308/8384/21.

Таким чином, Ужгородська міська рада як орган, уповноважений на захист інтересів держави у даних правовідносинах не вжив заходів щодо припинення права користування спірною земельною ділянкою, у зв`язку з чим прокурор змушений звернутись за захистом інтересів держави до суду з позовом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду.

У зв`язку з наведеним, судом відхиляються аргументи відповідача, зазначені в клопотанні про залишення позовної заяви прокурора без розгляду, позаяк відповідач помилково ототожнює визначеного прокурором позивача у спірних правовідносинах (Управління виконавчий орган місцевого самоврядування) з комунальним підприємством суб`єктом господарювання, висновки щодо відсутності підстав для представництва інтересів якого і зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Так, звертаючись до суду з відповідним позовом та означеними вимогами, прокурор оскаржує законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, а також з мотивів передачі в оренду спірної земельної ділянки у позаконкурентний спосіб, без проведення конкурсу.

Частиною 2 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду регламентує Земельний кодекс України.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Подібну за змістом правову норму викладено у статті 377 Цивільного кодексу України.

З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 76- 85 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 922/443/20 зі спору, що виник з подібних правовідносин, сформульовано такий правовий висновок щодо питання застосування статей 124, 134 ЗК України:

«Виходячи із системного аналізу положень частини 2 статті 124 і абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗК України незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування з метою обслуговування та експлуатації виключно існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання.

Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів. Верховний Суд звертається до власних правових висновків у постановах від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.04.2021 у справі № 910/10500/19».

Матеріалами справи встановлено, що у власності ТОВ «Iнвестгруп К» по вул. Миколи Бобяка, 15 д перебуває нежитлове приміщення площею у 54,3 кв.м. Дане приміщення утворено внаслідок поділу будівлі під літерою Щ (загальною площею до поділу 102,8 кв.м.), яке в свою чергу було передано y власність товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К» за актом прийому-передачі нерухомого майна б/н, підписаним 09.11.2018 ПАТ «Модуль М».

Отже, Відповідач мав право звернутися до Ради з метою отримання в користування без проведення земельних торгів земельної ділянки виключно для обслуговування та експлуатації належних на праві власності об`єктів нерухомого майна, розташованих на такій земельній ділянці, в межах необхідних для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.

Натомість спірну земельну ділянку надано відповідачу не для обслуговування розташованих на ній об`єктів нерухомого майна, а для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 «д».

При цьому, матеріали справи, містять відомості (матеріали земельно технічної експертизи вiд 21.08.2021 у рамках досудового розслідування за №0000176 від 13.12.2019) за якими контури земельної ділянки, сформованої для передачі ТОВ «Iнвестгруп К», виходять за межі землекористування території ПАТ «Модуль», що відчужив об`єкт нерухомості.

Водночас, отримана в оренду земельна ТОВ «Інвестгруп К», загальною площею 22651 кв.м, у 417 разів більша за площу приміщення, яке належить відповідачу.

Отже, враховуючи положення частини 2 статті 124 і абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗК України, спірна земельна ділянка могла бути надана відповідачу в оренду виключно за результатами проведення земельних торгів, у зв`язку з чим відповідні доводи прокурора знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Порушення встановленого наведеними вище нормами земельного законодавства порядку формування земельної ділянки з метою оформлення права користування нею в обхід встановленої законом процедури очевидно свідчить про незаконність оспорюваного рішення Ради.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021 про затвердження проекту із землеустрою товариству з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15д з подальшою передачею в оренду є правомірною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Приписами ст.203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

При цьому, суперечність договору актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін.

Відповідно до положень Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" власником спірної земельної ділянки є територіальна громада, яка делегує відповідній раді повноваження щодо передачі права користування від імені цієї громади, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

При цьому, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Волевиявлення органів місцевого самоврядування при виконанні свої функцій, у тому числі щодо розпорядження майном шляхом укладення правочинів, повинно відповідати чинному законодавству. Воля територіальної громади, як власника, може виражатися лише в таких діях відповідного органу, які відповідають вимогам закону та інтересам територіальної громади.

Оскільки, правовою підставою для укладення оспорюваного договору оренди є п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021, який прийнято всупереч закону та який підлягає скасуванню, обґрунтованими є також вимоги прокурора про визнання недійсними оспорюваних договору оренди землі.

Крім того, господарський суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, ефективним способом захисту порушених прав в даному випадку є також скасування державної реєстрації права користування (оренди) товариства з обмеженою відповідальність Інвесггруп К на земельну ділянку :23:001:0083 площею 2,2651 га, з одночасним припиненням права користування (оренди).

Доводи відповідачів, які зводяться до тверджень про обґрунтованість та законність п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021 судом не приймається до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду.

Щодо інших аргументів відповідачів, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 173, 180, 231, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати п. 1.5 рiшення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021 про затвердження проекту із землеустрою товариству з обмеженою відповідальність «Інвестгруп К» щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівноп та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 д з подальшою передачею в оренду.

3.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15.09.2021 за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з подальшою передачею, укладений мiж Ужгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальність «Інвестгруп К».

4.Скасувати державну реєстрацію права користування (оренди) товариства з обмеженою відповідальність «Інвестгруп К» на земельну ділянку :23:001:0083 площею 2,2651 га, з одночасним припиненням права користування (оренди).

5. Стягнути з Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у Зак.обл/Ужгородська тг/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат., код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA3007493) суму 3 721,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору.

6. Стягнути з Товариство з обмеженою відповід альністю «ІНВЕСТГРУП К» (88000, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Бобяка Миколи, будинок 15 Д, ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у Зак.обл/Ужгородська тг/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат., код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA3007493) суму 3 721,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 08.12.2023.

Суддя О. Ф. Ремецькі