Судді Булгакової І. В.
Повністю не погоджуюся із резолютивною частиною та з мотивами, викладеними в зазначеній вище постанові. Керуючись частиною третьою статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), викладаю окрему думку, суть якої полягає в такому.
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. ТОВ "Шляхбуд" звернулося з позовом до АМК про визнання недійсним та скасування рішення АМК від 12.08.2021 № 467-р у справі № 143-26.13/129-19 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК) у частині, що стосується позивача.
Позовна заява мотивована, зокрема, тим, що Рішення АМК прийнято: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; при недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; за невідповідності висновків, викладених у Рішенні АМК, обставинам справи.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022, позовні вимоги задоволено повністю з посиланням на їх обґрунтованість.

Постановою Верховного Суду від 19.01.2023: касаційну скаргу АМК задоволено частково; рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 скасовано; справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Верховний Суд зазначив, зокрема, що судами попередніх інстанцій: не враховано те, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства; не досліджені та не перевірені покладені в основу Рішення АМК висновки в аспекті того, чи є у даному випадку встановлені обставини пов`язаності суб`єктів господарювання, які брали участь у торгах і наявність між ними господарських відносин та інші встановлені у Рішенні АМК обставини в сукупності підтвердженням тієї обставини, яка надавала їм можливість обмінюватися інформацією та координувати свою діяльність.

2.2. За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 23.03.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023: позов задоволено; визнано недійсним та скасовано пункт 1 резолютивної частини Рішення АМК в частині, що стосується ТОВ "Шляхбуд"; визнано недійсним та скасовано пункт 4 резолютивної частини рішення АМК, яким накладено штраф на ТОВ "Шляхбуд" у розмірі 12 065 480 грн.; здійснено розподіл судових витрат.

2.3. Постановою Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №910/16639/21 касаційну скаргу АМК задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

З ухваленим Верховним Судом судовим рішенням у цій справі я не погоджуюся з таких підстав.

Обґрунтування позиції Верховного Суду у цій справі

3.1. Постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №910/16639/21 мотивована, зокрема, тим, що зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що у новому розгляді справи судами попередніх інстанцій повторно здійснено оцінку кожного доказу окремо, втім, не проведено належної оцінки всіх встановлених обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, відповідно знайшли своє підтвердження доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій приписів статті 316 ГПК України в аспекті невиконання обов`язкових вказівок, які містилися у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 зі справи, згідно з якою судові рішення попередніх інстанцій були скасовані, а справа №910/16639/21 направлялася на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій не досліджені та не перевірені покладені в основу Рішення АМК висновки в аспекті того, чи є у даному випадку встановлені обставини пов`язаності суб`єктів господарювання, які брали участь у торгах і наявність між ними господарських відносин разом з іншими встановленими у Рішенні АМК України обставинами в сукупності підтвердженням тієї обставини, яка надавала їм можливість обмінюватися інформацією та координувати свою діяльність.

При цьому, висновки суду апеляційної інстанції щодо включення у предмет доказування у справі безпосередньо факту наявності доступу сторонніх осіб чи працівників інших учасників торгів в орендовані приміщення, факту здійснення господарських відносин саме у формі спільної діяльності, тощо Суд оцінює критично, з огляду на відсутність повноважень у суду здійснювати кваліфікацію правопорушення, що відноситься до повноважень органів АМК України.

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи щодо незгоди з постановою Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №910/16639/21 полягають у наступному:

3.2. Так, підставою направлення справи на новий розгляд до господарського суду міста Києві у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 було те, що змістом оскаржуваних рішення та постанови судів попередніх інстанцій підтверджуються доводи скаржника про те, що судами здійснено оцінку лише кожного доказу окремо, при цьому одночасно з цим не здійснено належної оцінки всіх встановленим обставинам справи, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, в їх взаємозв`язку і вірогідності.

Водночас питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи саме з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до приписів статті 86 ГПК України.

Судами не враховано те, що сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства.

Судами не досліджені та не перевірені покладені в основу Рішення АМК висновки в аспекті того, чи є у даному випадку встановлені обставини пов`язаності суб`єктів господарювання, які брали участь у торгах і наявність між ними господарських відносин та інші встановлені у Рішенні АМК України обставини в сукупності підтвердженням тієї обставини, яка надавала їм можливість обмінюватися інформацією та координувати свою діяльність.

Вважаємо, що судами попередніх інстанцій при новому розгляді справи цілком було дотримано обов`язкові вказівки Верховного Суду, які містилися у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 зі справи, про що свідчать зміст рішення господарського суду міста Києва (а.с.154, том 4) та постанова Північного апеляційного господарського суду (а.с. 233, том 4) у даній справі. Отже, вважаю, що судами належним чином здійснено оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджено вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності.

Також вважаю, що рішення судів попередніх інстанцій повністю відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09.02.2023 у справі №910/16662/21.

Таким чином, вважає необґрунтованими посилання Верховного Суду при прийнятті постанови від 07.12.2023 на те, що судами попередніх інстанцій не було дотримано обов`язкових вказівок Верховного Суду, які містилися у постанові Верховного Суду від 19.01.2023, оскільки не погодившись із оцінкою обставин справи, зроблених судами попередніх інстанцій, Верховний Суд фактично здійснив самостійну оцінку (переоцінку) таких обставин, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції відповідно до приписів ст.300 ГПК. Отже, повторно направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд надав ті ж самі вказівки, що були викладені в постанові Верховного Суду від 19.01.2023, які, на мою думку, вже були враховані судами при розгляді даної справи.

З огляду на вищевикладене я не погоджуюся з мотивами викладеними в постанові Верховного Суду в цій справі та вважаю, що касаційна скарга повинна була бути залишена без задоволення, а судові рішення без змін.

Окрема думка, висловлена у цій справі, має значення для розвитку права в Україні, оскільки Верховний Суд безумовно повинен керуватися принципами судочинства, серед яких є принцип змагальності, а вихід за межі встановлених ст.300 ГПК повноважень може призвести до нівелювання статусу Верховного Суду саме як суду касаційної інстанції, який не досліджує та не переоцінює обставини справи, а лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суддя І. В. Булгакова