ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 м. Дніпро Справа № 904/5110/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Фізичної особи-підприємця Сови Юрія Георгійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця Ярової Алли Валеріївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення 57 694,58 грн. заборгованості за поставлений товар, 15 048,39 грн. інфляційних втрат, 2 740,91 грн. 3% річних

СУТЬ СПОРУ:

За допомогою системи "Електронний суд" Фізична особа-підприємець Сова Юрій Георгійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №б/н від 21.09.2023 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ярової Алли Валеріївни заборгованості на загальну суму 75 483,88 грн., з яких:

- 57 694,58 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 15 048,39 грн. інфляційні втрати за період з березня 2022 року по серпень 2023 року;

- 2 740,91 грн. 3% річних за період з 20.02.2022 по 20.09.2023.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 2 684,00 грн. витрат по сплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 29.03.2018 щодо своєчасної та повної оплати за товар отриманий за видатковою накладною №350 від 20.01.2022 на суму 104 359,51 грн., з урахуванням повернення товару на суму 46 664,93 грн. за накладною на повернення №220 від 02.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/5110/23, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилась ухвала суду від 27.09.2023, завчасно направлено відповідачу на його адресу зазначену у позовній заяві, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відміткою канцелярії суду на звороті такої ухвали.

Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка направлялася за адресою відповідача, повернулась 16.10.2023 до суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідачів про час розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2023, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Совою Юрієм Георгійовичем (далі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Яровою Аллою Валеріївною (далі відповідач, покупець) укладено договір поставки №б/н (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов`язався приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у накладних та/або інших документах згідно умов договору, підписаних постачальником та покупцем.

Згідно з п. 3.1 та 3.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються сторонами у узгоджених накладних. Поставка товару по кількості, якості, асортименту і ціні повинна відповідати супровідним документам постачальника.

У разі, якщо постачальник поставив товар, що не відповідає за якістю та/або комплексністю, стандартам, технічним умовам, зразкам (еталонам) або умовам договору, покупець має право повернути товар протягом 10 робочих днів від дати підписання відповідної накладної (пункт 5.2 договору).

У пункті 8.2 договору встановлено, що покупець сплачує постачальнику вартість отриманої партії товару протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару. Сторони можуть погодити інший порядок розрахунків, в тому числі і передплату та викласти його у відповідній додатковій угоді, яка буде невід`ємною частиною цього договору.

Договір вступає в дію з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, але при цьому, припиняє свою дію тільки після повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1 договору).

На виконання умов договору 20.01.2022 здійснено поставку товару на загальну суму 104 359,51 грн., що підтверджується видатковою накладною №350 від 20.01.2022 (а.с. 23 том 1).

За накладною на повернення №220 від 02.02.2022 повернуто частину товару на суму 46 664,93грн. (а.с. 12 том 1).

Позивачем направлялася відповідачу претензія №б/н від 10.08.2023 про сплату заборгованості за договором поставки ювелірних виробів, про що свідчить поштова накладна №105. Претензія повернулася за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 6-8 том 1).

Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, позивач посилаючись на положення п. 8.2 договору стверджує, що граничний строк для оплати за договором у сумі 57 694,58 грн. настав 19.02.2022 включно.

На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Предметом доказування у справі є: встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару, строк та порядок оплати за товар, наявність прострочки щодо оплати.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору, строк оплати товару є таким, що настав, а саме останній день оплати 21.02.2022 (19.02.2022 - вихідний день).

Факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору щодо своєчасної оплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами.

Відповідач своє зобов`язання з оплати вартості поставленого йому товару не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість за договором у розмірі 57 694,58 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з березня 2022 року по серпень 2023 року у сумі 15 048,39 грн. та 3% річних за період з 20.02.2022 по 20.09.2023 у сумі 2 740,91 грн.

Суд перевіривши розрахунок інфляційних втрат, зазначає що він є неправильним, внаслідок арифметичної помилки при розрахунку за накладною №220 від 02.02.2022 на суму 57 695,00 грн. Отже інфляційні втрати за період з березня 2022 року по серпень 2023 року на суму заборгованості 57 694,58 грн. становить - 15 048,28 грн. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 15 048,28 грн.

Також перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає що він є неправильним, внаслідок помилок щодо кількості днів прострочення. Отже, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних за період з 22.02.2022 по 20.09.2022 є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 2 731,40 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

З урахуванням викладеного, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача 57 694,58 грн. заборгованість за поставлений товар, 2 731,40 грн. 3% річних та 15 048,28 грн. інфляційних витрат.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 2 675,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВІРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Сови Юрія Георгійовича до Фізичної особи-підприємця Ярової Алли Валеріївни про стягнення 57 694,58 грн. заборгованості за поставлений товар, 15 048,39 грн. інфляційних втрат, 2 740,91 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ярової Алли Валеріївни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Сови Юрія Георгійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 57 694,58 грн. заборгованість за поставлений товар, 2 731,40 грн. 3% річних та 15 048,28 грн. інфляційних витрат та 2 675,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв