ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" грудня 2023 р. Cправа № 902/1480/23

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали по справі

за заявою: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІК" ()

про відкриття провадження у справі про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

04.12.2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 б/н від 30.11.2023 року (вх.№ 1512/23) до ТОВ "ВІК" про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Дослідивши матеріали заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КУзПБ, заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником, а стосовно боржника - державного підприємства або господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі - також органом (суб`єктом), уповноваженим управляти державним майном, у письмовій формі та повинна містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи; ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); найменування органу (суб`єкта), уповноваженого управляти державним майном щодо боржника - державного підприємства або господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі; виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КУзПБ, до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; докази надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів.

Щодо сплати судового збору за подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, суд зазначає наступне.

Законодавством, яке регулює порядок та розмір сплати судового збору за подання позовних заяв до господарського суду є Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ст. 2 ЗУ "Про судовий збір", платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 9 п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до господарського суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство сплачується судовий збір в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684,00 грн.

З врахуванням наведених приписів законодавства, за подання вказаної вище заяви, кредитору слід було сплатити судовий збір у сумі 26 840,00 грн.

Однак, при огляді зазначеної заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, судом встановлено, що заявником не надано суду доказів в підтвердження сплати судового збору за подання заяви у розмірі встановленому Законом.

Щодо надання доказів авансування винагороди арбітражному керуючому, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КУзПБ, до заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство також додаються докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 30 КУзПБ, розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

За змістом ст. 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату, у місячному розмірі з 1 січня - 6 700,00 грн.

Відтак, кредитору необхідно здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі 60 300,00 грн. (6 700 х 3 х 3).

Разом з тим, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не додано доказів авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень у визначеному розмірі.

Крім того, суд зауважує, що згідно п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, установлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування:

стосовно боржника справу про банкрутство (неплатоспроможність) може бути відкрито без здійснення авансування передбаченої цим Кодексом винагороди арбітражному керуючому на депозитний рахунок суду. У такому разі до заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність) додається копія укладеної заявником угоди з обраним ним арбітражним керуючим про виконання арбітражним керуючим повноважень у справі про банкрутство (неплатоспроможність) до її закриття з виплатою на умовах, визначених цією угодою, винагороди в розмірі, що не має перевищувати розмір, встановлений цим Кодексом. Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) відповідно до цього пункту, призначає розпорядником майна або керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого, з яким заявником укладено угоду.

Водночас, заявником до матеріалів заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не надано укладеної з обраним заявником арбітражним керуючим Голубенко О.В. угоди про виконання повноважень у справі про банкрутство до її закриття з виплатою.

Відтак, в супереч вимог ч. 2 ст. 34 КУзПБ, заявником не надано до суду належних доказів на підтвердження: сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень (або угоди з арбітражним керуючим про виконання повноважень у справі про банкрутство до її закриття з виплатою (п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ).

Крім того, згідно п. 2-1 Прикінцевих та перехідних положень КУ з процедур банкрутства, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.

Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.

Поряд з цим, заявником у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство наведено пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна, однак до заяви не додано відповідну заяву арбітражного керуючого про участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 КУзПБ, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на наведені положення закону, враховуючи те, що заявником до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не додано доказів: сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі; авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень; не додано заяву арбітражного керуючого про участь у справі, суд дійшов висновку про залишення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство без руху, з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 9 (ч. 4), 34, 37 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 18, 174, 234, 235, 236 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Заяву ОСОБА_1 б/н від 30.11.2023 року (вх.№ 1512/23) до ТОВ "ВІК" про відкриття провадження у справі про банкрутство, залишити без руху.

2. Встановити заявнику спосіб усунення недоліків заяви шляхом подання до суду:

- доказів сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі (26 840,00 грн.);

- доказів здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому (60 300,00 грн.) / угоду з арбітражним керуючим про виконання повноважень у справі про банкрутство до її закриття з виплатою (п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ);

- заяви арбітражного керуючого про участь у справі.

3. Встановити заявнику строк для усунення недоліків заяви: не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

4. Попередити заявника про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 ГПК України.

5. Копію ухвали надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею - 07.12.2023 року. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )