ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м.Дніпро Справа № 908/2522/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 (суддя Проскуряков К.В.)

у справі № 908/2522/22

За позовом: Акціонерного товариства ПроКредит Банк

До відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Бражененка Євгена Борисовича

До відповідача-2: ОСОБА_1

про стягнення 24 445,40 дол. США та 11 930,10 грн. пені,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства ПроКредит Банк до фізичної особи-підприємця Бражененка Євгена Борисовича та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 24 445,40 дол. США та 11 930,10 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця Бражененка Євгена Борисовича та фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства ПроКредит Банк основну заборгованість за договором про надання траншу № 1501.43974/FW1501.439 від 19.12.2013 у розмірі 22 979,16 дол. США, процентів на суму 748,49 дол. США та витрати по сплаті судового збору в сумі 13 015 грн. 31 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Фізична особа ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити позивачу в частині солідарного стягнення з відповідача-2 на користь позивача основної заборгованості за договором про надання траншу № 1501.43974/FW1501.439 від 19.12.2013 у розмірі 22 979,16 дол. США, процентів на суму 748,49 дол. США.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, предметом розгляду справи є солідарне стягнення основної заборгованості у розмірі 22 979,16 доларів США та пені на суму 11 933,10 грн. Згідно додатку №1 до кредитного договору №1501.43974/FW1501.439 від 19.12.2013 року у новій редакції від 03.04.2020 року встановлено графік повернення кредиту та сплати процентів, згідно якого вбачається, що останній платіж (погашення кредиту) мав бути зроблений позичальником 20.04.2022. Останній (черговий) платіж відповідачем-1 було зроблено 21.02.2022. Заборгованість утворилась за період березень-квітень 2022. Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач звернувся із позовною заявою 28.11.2022. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про правомірність пред`явлення вимоги до поручителя та не врахував і не надав належної оцінки доводам відповідача-2, що умови договору поруки щодо його дії до повного погашення зобов`язань боржником свідчать про те, що таким договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у такому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, зокрема, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя. Аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване у цій нормі поняття «строк дії поруки» повинно розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати своє право, що стосується поруки як різновиду забезпечення зобов`язань. Строк 6 місяців з дня настання стоку виконання зобов`язань за кредитним договором - 20.04.2022, станом на дату звернення із позовом - 28.11.2022 сплинув, право вимоги кредитора за договором поруки до ОСОБА_1 припинилось.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач), судді Іванов О.Г., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 у справі №908/2522/22.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що положення про те, що «порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя» застосовується виключно у тому випадку, якщо в договорі не встановлено строк поруки. У Договорі поруки №314360-ДП1 від 19.12.2013 сторони встановили строк поруки. Відповідно до п.4.1. Договору поруки, порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Відповідно до п.2.2 Договору, ліміт строку кредитування встановлено до 19.12.2023. Отже, сторони встановили строк поруки до 19.12.2023. Отже, положення ч.4 ст.559 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки сторони встановили строк поруки. Крім того, відповідно до абз. 2 п.4.1. Договору, Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом трьох років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника. 21.02.2022 Позичальник зробив останній черговий платіж. Наступний платіж за графіком повинен був бути 21.03.2022. Отже з 22.03.2022 настав момент виникнення заборгованості позичальника та виникнення права вимоги до поручителя. Сторони встановили строк поруки до 19.12.2023, але право кредитора на звернення до суду сторони встановили три роки з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника, тобто до 22.03.2025 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_2 для розгляду справи № 908/2522/22 визначено колегію у складі головуючого судді Мороза В.Ф., суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2023 колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 у справі № 908/2522/22.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2023 розгляд справи №908/2522/22 призначено на 16.11.2023 о 10 год. 30 хв.

В судове засідання 16.11.2023 з`явились представники позивача та апелянта, надали пояснення по справі.

Представник відповідача 1 не з`явився в судове засідання. Був обізнаний про дату судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно Акту Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2023 представник ФОП Бражененка Є.Б. не вийшов на зв`язок у судове засідання призначене на 16.11.2023 о 10:30 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засіданні №415а) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку EasyCon (https://vkz.court.gov.ua/).

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За змістом ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи те, що суд визнав необов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази належного їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення та розподілити судові витрати у справі за наявними матеріалами, без участі представника відповідача.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 19.12.2013 між Публічним акціонерним товариством ПроКредит Банк (кредитор) та фізичною особою-підприємцем Бражененком Євгеном Борисовичем (позичальник) укладено рамкову угоду № FW1501.439 (рамкова угода, угода), відповідно до п.п. 2.1., 2.2. якої кредитор на підставі угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами (п. 2.1).

На підставі вищевказаної угоди, встановлені наступні ліміти умов кредитування позичальника: ліміт суми кредитування еквівалент 2 400 000,00 грн.; ліміт строку кредитування 120 місяців; максимальний розмір процентів 40 % річних.

Максимальний розмір процентів застосовується лише при укладенні нових кредитних договорів та видачі кредиту. Розмір процентів за користування конкретним кредитом встановлюється у відповідних кредитних договорах при їх укладенні та не може перевищувати максимальний розмір. Після укладення кредитних договорів та видачі кредитів, встановлені ними проценти можуть змінюватись тільки у випадках, що не суперечать законодавству.

Якщо валюта кредиту відрізняється від валюти ліміту суми кредитування, то еквівалент кредиту визначається за офіційним курсом НБУ гривні до валюти ліміту суми кредитування та валюти кредиту, діючим на дату видачі кредиту. Дане правило встановлюється виключно при і для видачі кредиту і не застосовується до інших цілей (п. 2.2).

Відповідно до п. 4.4. рамкової угоди, у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом факт/360 від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості додати повного її погашення.

Встановлене забезпечення повинно гарантувати можливість повного, реального та у розумний строк погашення грошових зобов`язань позичальника за рахунок такого забезпечення (п. 5.1. рамкової угоди).

Позичальник погоджується, що кредитор вправі самостійно встановлювати вимоги щодо забезпечення, його стану, умов та оформлення договорів забезпечення, реєстрації у відповідних реєстрах, страхування тощо та визначати осіб поручителів, види, обсяг, предмети забезпечення та необхідність укладення відповідних договорів забезпечення (п. 5.2. рамкової угоди).

Пунктом 7.2. рамкової угоди передбачено, що грошові зобов`язання вважаються погашеними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок кредитора.

Сторони погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості сторони погоджуються вважати безспірним доки позичальником не буде доведено протилежне (п. 7.8. рамкової угоди).

Відповідно до п.8.2.1 рамкової угоди, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні.

Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит протягом п`яти банківських днів з дня відправлення вимоги (п. 8.4. рамкової угоди).

Згідно з п. 8.6. рамкової угоди, при прострочені погашення грошових зобов`язань за цим договором тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів позичальник зобов`язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором. При цьому кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Пунктом 10.2. рамкової угоди передбачено, що при порушенні, встановлених договорами строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи дату повного погашення заборгованості позичальником. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, розмір неустойки збільшується до 1% за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Неустойку не може бути збільшено, якщо погашено не менше 80 % всього боргу чи щомісячно не менше ніж 30 % від суми заборгованості.

Згідно з п. 10.4. рамкової угоди, нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування, встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості.

Відповідно до п. 12.3. рамкової угоди, до всіх вимог, що випливають з угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

Окрім того 19.12.2013 між Публічним акціонерним товариством ПроКредит Банк (кредитор) та фізичною особою-підприємцем Бражененком Євгеном Борисовичем (позичальник) укладеного договір про надання траншу № 1501.43974/FW1501.439 (договір), відповідно до п. 1 якого кредитор на підставі та умовах рамкової угоди №FW1501.439 від 19.12.2013 (рамкова угода), а також цього договору зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався належно виконати всі умови, необхідні для його отримання, належно здійснити погашення грошових зобов`язань та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених рамковою угодою та цим договором.

Пунктом 2 договору визначено умови надання кредиту:

Розмір кредиту 110040 доларів США 00 центів.

Строк користування 60 місяців від дати видачі кредиту включно.

Проценти тип процентної ставки змінювана; розмір процентів 10 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

Цільове призначення кредиту придбання основних засобів.

Спосіб видачі кредиту продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквіваленту на рахунок позичальника у кредитора.

Проценти за договором діють з моменту укладення договору до моменту їх зміни відповідно до правил.

Через 12 місяців, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повного погашення (далі дата зміни процентів), розмір процентів за користування кредитом, виданим на підставі цього договору змінюється і встановлюється за відповідною формулою.

Згідно з п. 4 договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою.

Відповідно до п. 7 договору, даний договір є невід`ємною частиною рамкової угоди, умови якої вважаються умовами цього договору і регламентують усі відносини між сторонами, що виникли на підставі цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання позичальником і однією уповноваженою особою кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань та реалізації прав за цим договором (п. 8 договору).

Сторонами узгоджено Додаток № 1 до договору траншу Графік повернення кредиту та сплати процентів, до якого неодноразово вносились зміни.

В подальшому сторонами до договору траншу неодноразово вносились зміни щодо розміру процентів та строку користування кредитом (договір № 1 про внесення змін до договору траншу від 19.03.2015, договір № 2 про внесення змін до договору траншу від 17.09.2015, договір № 3 про внесення змін до договору траншу від 17.12.2018, договір № 4 про внесення змін до договору траншу від 03.04.2020). З урахуванням внесених змін проценти складають 8 % річних, строк користування 100 календарних місяців.

В забезпечення виконання умов договору про надання траншу, 19.12.2013 між Публічним акціонерним товариством ПроКредит Банк (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № 314360-ДП 1 (договір поруки), відповідно до п. 2.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника за рамковою угодою № FW1501.438 від 19.12.2013 та договором № FW1501.439 від 19.12.2013 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Пунктом 4.1. договору поруки сторони визначили, що порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Договір вступає в силу з моменту його укладення, діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором (п. 4.2. договору поруки).

На виконання умов договорів позивачем надано ФОП Бражененку Є.Б. кредит на загальну суму 110 040 доларів США 00 центів.

14.11.2022 позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати платежів, звернувся до останнього з вимогою про повне погашення кредиту вих №14-11-22/1/22. Згідно вказаної вимоги позивач повідомив про тривале та істотне порушення ФОП Браженко Є.Б. умов Договору про надання траншу №1501.43974/FW1501.439 від 19.12.2013, з огляду на що Банк набув права вимоги дострокового повернення кредиту. За підставі вказаного банк вимагав протягом 5-ти банківських днів з моменту відправлення вимоги погасити існуючу заборгованість та здійснити повне погашення кредиту, що складає: борг - 22 979,16 доларів США, борг по процентах 748,49 дол США. Загалом 23 727,65 дол США.

Окрім того аналогічну вимогу про сплату боргу 14.11.2022 було надіслано на адресу поручителя Браженко А.С.

Докази надіслання вимоги на адресу відповідачів надано в матеріали справи.

Неповернення суми кредиту та процентів і стали причиною спору у даній справі та зверненням позивача з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів 2 979,16 дол. США, процентів на суму 748,49 дол. США та нарахованої пені у розмірі 11 933,10 грн.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, як це передбачено ч.1 ст.546 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі статтею 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що правовим наслідком порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, є відповідальність боржника і поручителя перед кредитором як солідарних боржників.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно договору № 4 від 03.04.2020 про внесення змін до договору траншу, строк користування кредитом збільшено до 100 (ста) календарних місяців, від дати видачі кредиту включно.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 1501.43974/FW1501.439 від 19.12.2013 Графік повернення кредиту та сплати процентів, останньою датою повернення кредиту зазначено 20.04.2022.

Станом на дату звернення з позовними вимогами до суду строк повернення кредиту є таким, що настав.

Відповідачами не надано доказів виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі.

Господарський суд перевіривши надані позивачем розрахунки встановив, що обчислення простроченої кредитної заборгованості, нарахування відсотків по графіку та відсотків за фактичне користування кредитом за невиконання відповідачами 1 та 2 умов договору позивачем здійснено правильно, у відповідності до умов договору, підтверджується матеріалами справи та підлягає солідарному стягненню з відповідачів 1 та 2 основної заборгованості (капіталу) на суму 22 979,16 доларів США та процентів у розмірі 748,49 доларів США.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У зв`язку з порушенням строків повернення тіла кредиту та оплати відсотків позивачем, згідно п.10.2 рамкової угоди нараховано пеню за період з 20.01.2014 по 21.11.2022 на суму 11 933,10 грн.

Врахувавши подану Відповідачами 1 та 2 заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення пені, оскільки вона заявлена із пропущенням строку спеціальної позовної давності, що передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України, господарський суд відмовив в задоволенні вимоги про стягнення пені за період з 20.02.2014 по 03.12.2021.

Судом було відмовлено і в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів суми процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 717,75 доларів США, оскільки позивачем не доведено суду строків порушення відповідачем-1 зобов`язань за кожним платежем окремо, а отже і розміру процентів за неправомірне користування кредитом та пені.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, вважає їх правильними та обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги, що кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя (з урахуванням того, що строк 6 місяців з дня настання стоку виконання зобов`язань за кредитним договором був 20.04.2022, то станом на дату звернення із позовом 28.11.2022 такий строк сплинув), тому право вимоги кредитора за договором поруки до ОСОБА_1 припинено. Отже договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, колегія зазначає наступне.

Як вже було зазначено згідно з ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст.543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договорів поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

В подальшому в частину 4 статті 559 ЦК України Законом № 2478-VIII було внесено зміни та викладено її в наступній редакції: « 4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.".

Згідно Прикінцевих та перехідних положень цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Отже, відповідно до наведеної норми лише у разі якщо строк поруки у договорі поруки не встановлено, припинення договору поруки пов`язується з моментом пред`явлення кредитором до суду вимоги до поручителя, протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання.

Верховний Суд в постановах від 02.02.2021 у справі № 924/193/20, від 17.02.2020 у справі №924/502/19 зазначав, що за своєю правовою природою строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), і його закінчення є підставою для припинення поруки. У випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у статтях 263, 264, частині 5 статті 267 ЦК України. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін. Визначений частиною 4 статті 559 ЦК України строк припинення поруки застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки.

Пунктом 4.1. договору поруки № 314360-ДП1 від 19.12.2013 сторони погодили, що порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

Колегія звертає увагу, що Договором №4 від 03.04.2020 про внесення змін до Договору траншу строк кредитування сторонами було змінено та встановлено 100 календарних місяців, від дати видачі кредиту включно.

Згідно п. 4.2. договору поруки договір вступає в силу з моменту його укладення, діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором.

Таким чином в Договорі поруки сторони встановили строк дії такого договору. При цьому вказаним договором сторони погодили, що кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

З огляду на зазначене, колегія відхиляє доводи апеляційної скарги вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 у справі № 908/2522/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.05.2023 у справі № 908/2522/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 13.12.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко