ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" грудня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3896/23

Господарський суд Одеської області у складі судді С.В. Літвінова, розглянувши справу за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (вул.Верхній Вал,68, Київ 71, 04071) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАТУС-ТРАНС" (вул. Тираспольська, 35 А, м. Роздільна, Одеська обл., Роздільнянський р-н, 67400) про стягнення 67672,90грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТУС-ТРАНС" про стягнення 67672,90грн. за неналежне виконання договору купівлі-продажу № 20/542 від 27.04.2020.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.10.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4194/23, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачам строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідачам ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана судом відповідачам рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою з відміткою "адресат відсутній"

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресами місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, оскільки ухвала суд про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачі мали доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідачі своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

В лютому 2022 року, а саме в період з 01.02.2022 по 24.02.2022р., включно, IIII «АМ УКРАЇНА» - продавець продав покупцю - ТОВ «СТАТУС-ТРАНС» товар: 103,35 літрів водного розчину сечовини TIZINOX, газу 60 літрів, бензину А-95 129,79 літрів, бензину А-92 19,04 літри, дизельне паливо 6745,54 літри згідно діючого договору купівлі - продажу товарів з використанням паливних карток N° 20/542 від 27.04.2020р. (далі за текстом «Договір» - є додатком N. 2 до заяви). Відповідно до п. 2.1 Договору передача товару Продавцем здійснювалося шляхом його відпуску через мережу автозаправних станцій (АЗС) зі спеціально встановленим обладнанням - POS-терміналом з використанням паливних карток (ПК), які знаходяться в користуванні Покупця. Відповідно до умов п. 5.1 та 5.4 Договору та згідно транзакцій, які наявні в акті вибірки (інформаційного звіту) за лютий 2022 року, чеках POS-терміналів Покупець використовував паливні картки: No 23 21 00048842. Покупець придбав товарів на загальну суму 222 676,46 грн. з ПДВ.

За умовами п. 6.1 Договору купівля товару здійснювалась по цінам, які були встановлені на А3С на момент здійснення транзакцій по ПК. Акт вибірки (інформаційний звіт) за лютий 2022 року, сформований відповідно до п. 5.12 Договору.

Відповідно до п. 6.3 та 6.5 Договору, в редакції додаткової угоди No1 від 26.08.2021 р. до Договору, є додатком N°2 до заяви, оплата за товари здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок Продавця на умовах попередньої оплати або на умовах післяплати. За отримані товари протягом відповідного періоду Покупець зобов?язаний провести повний розрахунок не пізніше трьох (3) календарних днів, наступних за останнім днем періоду в якому Покупець отримав товари.

Оплата проводиться Покупцем самостійно на підставі даних особистого кабінету. Під періодом розуміється проміжок часу, що становить вісім (8) календарних дня та відраховується з дня першого отримання товару на умовах післяплати. Розмір порогової суми, що надається Покупцеві не може перевищувати 50 000,00 грн. (п?ятдесят тисяч грн.) з ПДВ. Сума оплати та їх періодичність визначаються Покупцем самостійно з урахуванням вимог, встановлених цим Договором, або, за зверненням Покупця, на підставі наданого Продавцем рахунку. Покупець здійснював платежі за договором самостійно за рахунком до Продавця не звертався. Відповідно до п.п. 6.3.4 п. 6.3 Договору в редакції додаткової угоди No 1 від 26.08.2021р. при здійсненні оплати, Покупець вказував в призначенні платежу номер та дату договору: «Оплата згідно Договору N° 20/542 від 27.04.2020р.., у т.ч. ПДВ».

Відповідно до п. 5.6 Договору загальна кількість, вартість, асортимент товарів, що передаються за цим Договором Сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичної кількості, асортименту та вартості поставлених товарів, що підтверджується електронними даними Процесінгового центру, або даними чеків POS-терміналів АЗС, або касових чеків, або зведених актів приймання-передачі, або зведених видаткових накладних, якими оформлялися Транзакції і які підтверджують факт передачі Товарів Покупцю.

Відповідно до п. 5.7 договору право власності на товар та всі ризики пошкодження чи втрати товару переходять до Покупця з моменту фактичного отримання товарів на АЗС.

За умовами п. 5.8 Договору детальну інформацію про здійснені Покупцем Транзакції, в тому числі у формі інформаційних звітів, Покупець може отримати самостійно через Особистий кабінет Покупця.

Відповідно до умов п 5.15 Договору у зв?язку з тим, що продаж товару за цим Договором має безперервний та ритмічний характер, а оплата здійснюється з визначеною Договором періодичністю, Сторони погодили, що продавець зобов?язується один раз на місяць, не пізніше останнього календарного дня кожного поточного календарного місяця, складати зведену податкову накладну на товари, передані/надані у такому поточному календарному місяці. Продавець зобов?язаний зареєструвати її відповідно до чинного законодавства.

Як зазначає позивач, за електронними даними Процесінгового центру, особистого кабінету ТОВ «СТАТУС-ТРАНС»-покупець в січні 2022 року купив товару всього на 223 253,26 грн. з ПДВ. Копія Акту приймання - передачі ТМЦ N° 20/542/KB-0000010 від 15 січня 2022 р. за період з 01-15 січня 2022 року, яка сформована та роздрукована з програмного забезпечення та копія Акту приймання - передачі ТМЦ No 20/542/КВ-0000103 від 31 січня 2022 р. за період з 16-31 січня 2022 року, яка сформована та роздрукована з програмного забезпечення. Покупець повністю розрахувався з Продавцем за придбаний ним товар у січні 2022 р.

Відповідно до Акту приймання-передачі ТМЦ Ne20/542/KB-0002943 від 15.02.2022 р., та Акту приймання-передачі ТМЦ N20/542/KB-0005213 від 28.02.2022 р. які сформовано з програмного забезпечення за лютий 2022 року -є додатком No 7 та No 8 до заяви, Продавцем було передано (поставлено) Покупцеві товару на загальну суму 222 676,46 грн. з ПДВ.

Позивач вказує, що в січні та лютому 2022 році Відповідач отримав товар на суму 445 929,72 грн. 3 ПІДВ. В порушення умов Договору Покупець виконав свої зобов?язання з оплати товарів лише частково, сплативши 428 828,12 грн. з ПДВ. Грошові кошти отримані Позивачем від Відповідача в січні 2022 року були враховані в погашення заборгованості за товар придбаний в грудні 2021 року (сальдо на 01.01.2022р. становило 25 998,4 грн. з ПІДВ на користь Позивача), грошові кошти отримані від Відповідача в лютому 2022р. були враховані Позивачем в погашення заборгованості за товар придбаний в січні 2022р. (сальдо на 01.02.222р. становило 49 451,66 грн. з ПДВ на користь Позивача). Товар придбаний в лютому був сплачений частково. Таким чином сальдо взаєморозрахунків на користь Позивача становить 43 100.00 грн. з ПДВ.

За порушення виконання зобов`язань позивач нарахував штраф у розмірі 30 % від вартості неоплаченого товару за цим Договором в сумі 12930грн., а на суму простроченого платежу нараховуються відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20 % річних в сумі 11642,90гн.

Крім того, позивач вказує, що направив Відповідачу претензію на суму боргу 67 672,90 коп. Лист N° 1014 від 06.07.2022р.. До претензії Позивач додав на підпис Відповідачу Акт вибірки (інформаційний звіт) за лютий 2022 року в 2-х примірниках; Акт прийому-передачі ТМЦ Л20/542/КВ-0002943 від 15.02.2022 та ТМЦ No20/542/KB-0005213 від 28.02.2022 р. в 2-х примірниках; Акти звірки взаєморозрахунків в 2-х примірниках. Перелік перелічених додатків зафіксовано в опису вкладення у цінних лист. Відповідач відповіді Позивачу на претензію не надіслав, підписані нам перелічені первинні документи не повернув. На момент направлення цієї Позовної заяви до Суду у Позивача відсутні підписані з боку Відповідача первинні документи по господарським операціям купівлі - продажу товарів по Договору за лютий 2022 року.

Приймаючи до уваги, що Відповідачем протиправно не виконано обов`язок з оплати за поставлений товар, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду з відповідним позовом, що розглядається судом в межах цієї справи та просить суд про стягнення з відповідача 67672,90 грн., з яких заборгованість за пооставлений товар - 43100 грн., штраф 12930грн., відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20 % річних в сумі 11642,90гн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Як встанвлено судом, в лютому 2022 року, а саме в період з 01.02.2022 по 24.02.2022р., включно, IIII «АМ УКРАЇНА» - продавець продав покупцю - ТОВ «СТАТУС-ТРАНС» товар: 103,35 літрів водного розчину сечовини TIZINOX, газу 60 літрів, бензину А-95 129,79 літрів, бензину А-92 19,04 літри, дизельне паливо 6745,54 літри згідно діючого договору купівлі - продажу товарів з використанням паливних карток N° 20/542 від 27.04.2020р.

Відповідно до п. 2.1 Договору передача товару Продавцем здійснювалося шляхом його відпуску через мережу автозаправних станцій (АЗС) зі спеціально встановленим обладнанням - POS-терміналом з використанням паливних карток (ПК), які знаходяться в користуванні Покупця. Відповідно до умов п. 5.1 та 5.4 Договору та згідно транзакцій, які наявні в акті вибірки (інформаційного звіту) за лютий 2022 року, чеках POS-терміналів Покупець використовував паливні картки: No 23 21 00048842. Покупець придбав товарів на загальну суму 222 676,46 грн. з ПДВ.

Відповідно до Акту приймання-передачі ТМЦ Ne20/542/KB-0002943 від 15.02.2022 р., та Акту приймання-передачі ТМЦ N20/542/KB-0005213 від 28.02.2022 р. які сформовано з програмного забезпечення за лютий 2022 року -є додатком No 7 та No 8 до заяви, Продавцем було передано (поставлено) Покупцеві товару на загальну суму 222 676,46 грн. з ПДВ. Товар придбаний в лютому був сплачений частково. Таким чином сальдо взаєморозрахунків на користь Позивача становить 43 100.00 грн. з ПДВ.

Згідно п.п.9.11.4 п.п. 9.11.5 п. 9.11 в редакції додаткової угоди N° 1 від 26.08.2021р. до Договору в разі прострочення платежу за товар терміном більше 20 (двадцяти) календарних днів Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30 % від вартості неоплаченого товару за цим Договором, а на суму простроченого платежу нараховуються відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20 % річних.

На підтвердження факту продажу товару Відповідачу та отримання ним товару Позивач надав суду бухгалтерські та фінансові дані ( копії зареєстрованих податкових накладних, зведених акцизних накладних з копіями квитанцій про прийняття податкових накладних сформовані Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України, банківські виписки про зарахування коштів на банківський поточний рахунок Позивача в оплату придбаного Відповідачем товару).

За приписами п.п. 187.1, 187.8 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов?язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 зазначеного Кодексу податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

За приписами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів платник податку - продавець товарів зобов?язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до умов п 5.15 Договору у зв?язку з тим, що продаж товару за цим Договором має безперервний та ритмічний характер, а оплата здійснюється з визначеною Договором періодичністю, Сторони погодили, що продавець зобов?язується один раз на місяць, не пізніше останнього календарного дня кожного поточного календарного місяця, складати зведену податкову накладну на товари, передані/надані у такому поточному календарному місяці. Продавець зобов?язаний зареєструвати її відповідно до чинного законодавства.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Порядок складання акцизних накладних при реалізації пального та їх реєстрації у Єдиному реєстрі акцизних накладних (ЄРАН) встановлено ст. 231 ПКУ. Реєстрація в ЄРАН підлягають акцизні накладні, складені при реалізації пального через паливороздавальну або оливороздавальну колонку у паливний бак транспортного засобу з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним та на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до п. 5.1 Договору Позивач забезпечує Відповідачу безперервного постачання пального, згідно з п. 231.3 ПКУ для кожного отримувача пального продавець може складати зведені акцизні накладні за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД не пізніше останнього дня такого місяця на весь обсяг реалізованого пального протягом такого місяця. Для цілей п. 231.3 ст. 231 Податкового кодексу України під безперервним постачанням вважається забезпечення особою, яка реалізує пальне, можливості для отримувачів пального - отримувати пальне в будь-яку годину доби та будь-який день відповідного місяця, що підтверджується умовами укладеного між Позивачем і Відповідачем Договору.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 ГКУ передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов??язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов?язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

3 огляду на це, зведені акцизні накладні складаються Позивачем-продавцем пального тільки на Відповідача, як отримувача пального, зареєстрованим платником акцизного податку з реалізації пального, з відповідним відображенням реквізитів в акцизній накладній.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача з поставлений товар у розмірі 43100 грн., у зв`язку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 20 % річних в сумі 11642,90грн. та 12930грн. штраф

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно п.п.9.11.4 п.п. 9.11.5 п. 9.11 в редакції додаткової угоди N° 1 від 26.08.2021р. до Договору в разі прострочення платежу за товар терміном більше 20 (двадцяти) календарних днів Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 30 % від вартості неоплаченого товару за цим Договором, а на суму простроченого платежу нараховуються відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 20 % річних.

Наданий позивачем розрахунок 20% річних та штрафу, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом 20% річних у розмірі 11642,90грн. та 12930 грн. - штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, п.2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАТУС-ТРАНС" (вул. Тираспольська, 35 А, м. Роздільна, Одеська обл., Роздільнянський р-н, 67400, ) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (вул.Верхній Вал,68, Київ 71, 04071, ) заборгованість в розмірі 43100 грн., штраф в розмірі 12930 грн., 20% річних в розмірі 11642,90грн. та 2648 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано 11 грудня 2023 р., у зв`язку з призупиненням роботи в КП Діловодство спеціалізованого суду згідно з наказом керівника апарату суду від 30.11.2023 та відновленням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду з 08.12.2023р. згідно з наказом голови суду від 07.12.2023р.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов