ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023м. ХарківСправа № 922/3470/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовомАкціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК"
до Фізичної особи-підприємця Козака Антона Павловича
про стягнення коштів

за участю представників:

позивача - Левицька А.В.

відповідача - Яковенко О.Г.

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Козака А.П. , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 19.02.2020 №-КД-1 в розмірі 787.013,34 грн, з яких: 660.000,00 грн - заборгованість за кредитом; 127.013,34 грн - заборгованість про процентам за користування кредитом.

Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині повернення кредитних коштів за кредитним договором від 19.02.2020 №-КД-1.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі №922/3470/23.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі №922/3470/23 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.10.2023 закрито підготовче провадження у справі №922/3470/23 та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні від 21.11.2023 у справі №922/3470/23 судом була оголошена перерва на 05.12.2023 о 14:30 год.

05.11.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від сторін надійшли наступні документи: від позивача - додаткові пояснення (вх. №33312/23), в яких зазначає, що сплачені відповідачем кошти в сумі 124.497,87 грн були зараховані банком на погашення простроченої заборгованості за відсотками; від відповідача - клопотання про долучення доказів (вх. №33311/23).

Присутній у судовому засіданні 05.12.2023 представник позивача позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов повністю, проти надання розстрочки виконання рішення суду заперечує.

Представник відповідача позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення 220.000,00 грн заборгованості за кредитом та відсотків у сумі 125.253,34грн, у зв`язку з чим просить розстрочити виконання рішення суду в цій частині. Щодо решти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (банк) та ФОП Козаком А.П. (позичальник) був укладений Кредитний договір від 19.02.2020 №-КД-1 (далі - Договір). Згідно з його умовами банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з пунктом А.1 цього Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у пункті А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці пункту 2.1.2. цього Договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договори терміни.

Істотні умови кредитування визначені в розділі "А" Договору, зокрема: вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; ліміт цього Договору - 1.357.400,00 грн; термін повернення кредиту - 18.02.2025; за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 16% річних від залишку непогашеної заборгованості; проценти нараховуються та сплачуються щомісячно, датою сплати процентів є 25-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього Договору; будь-які повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі, можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали юридично важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаною в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто (пункти А.1, А.2, А.3, А.6, А.8, А.11 Договору).

За умовами підпункту 2.3.2. пункту 2.3. Договору банк має право при настанні будь-якої з наступних умов, зокрема, порушення позичальником будья-кого із зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, банк на свій розсуд, має право, в т.ч. змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

Відповідно до пункту 6.1. Договору він вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

Згідно з пунктом 7.2. Договору його підписано із використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, передбаченому Законами України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Додатком №1 до Договору (в редакції Договору про внесення змін від 21.02.2020) сторони погодили графік здійснення платежів отриманого кредиту у розмірі 1.100.000,00 грн, який передбачає погашення кредиту шляхом оплати 25 платежів у розмірі 44.000,00 грн.

На підтвердження підписання між представником банку та відповідачем Договору в матеріалах справи наявний протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 06.06.2023.

Як зазначає позивач, ним були виконані свої зобов`язання за Договором у повному обсязі та надано відповідачу кредит на суму 1.100.000,00 грн, про що свідчить виписка по рахунку ФОП Козака А.П.

З банківських виписок та розрахунку банка вбачається, що відповідачем після отримання кредитних коштів у розмірі 1.100.000,00 грн відповідно до умов кредитного договору здійснювались щомісячні платежі в рахунок погашення боргу, зокрема було сплачено кошти у загальному розмірі 440.000,00 грн.

Жодних інших платежів після січня 2022 відповідач не здійснював. Станом на 03.04.2023 загальна заборгованість відповідача за Договором становить 787.013,34грн, яка складається з: 660.000,00 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в т.ч. 220.000,00 грн - залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом; 127.013,34 грн - загальний залишок заборгованості по процентам, в т.ч. 125.253,34 грн - залишок заборгованості за простроченими процентами.

Неналежне виконання відповідачами своїх договірних зобов`язань стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача наявних сум заборгованості.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що станом на дату розрахунку позову (03.04.2023) відповідач мав сплатити, проте не перерахував наступні чергові платежі на загальну суму 220.000,00 грн. та 125.253,34 грн відсотків, які останній визнає. Крім того, відповідач зазначає, що зобов`язання по сплаті тіла кредиту в сумі 440.000,00 грн за наступні періоди на момент здійснення розрахунку ціни позову не настали, оскільки всупереч умов пункту 2.3.2. Договору позивач не направляв повідомлення відповідачу про дострокове повернення кредиту, а тому обов`язок щодо їх оплати не настав. Таким чином, звернення позивача до суду про стягнення 440.000,00 грн заборгованості за кредитом є передчасним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; засвідчення чинності відкритого ключа - процедура формування сертифіката відкритого ключа; засіб електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Частиною четвертою статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" передбачено, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Зі змісту витягу з онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису) вбачається, що 19.02.2020 з дотриманням вищевказаних положень закону, позивачем та відповідачем був підписаний Договір, а тому договір є таким, що укладений у письмовій формі. Дана обставини відповідачем не заперечується.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, у межах кредитного договору позичальник отримує кредитні кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня поверненя позики.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем на виконання умов укладеного Договору були перераховані відповідачу кредитні кошти в сумі 1.100.000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача. Таким чином, матеріалами справи підтверджено виконання позивачем своїх договірних зобов`язань. Факт отримання коштів у розмірі 1.100.000,00 грн відповідачем у відзиві на позов не заперечується

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Додатком №1 до Договору (в редакції договору про внесення змін від 21.02.2020) сторони погодили графік здійснення платежів отриманого кредиту у розмірі 1.100.000,00 грн, який передбачає погашення кредиту шляхом оплати 25 платежів у розмірі 44.000,00 грн.

Водночас, відповідачем після отримання кредитних коштів у розмірі 1.100.000,00 грн відповідно до умов Договору здійснювались платежі в рахунок погашення боргу. Зокрема, було сплачено кошти в загальній сумі 440.000,00 грн, що підтверджується банківською випискою. Після січня 2022 відповідачем жодних платежів з погашення кредиту відповідно до графіку не здійснювалося та станом на 03.04.2023 (дата здійснення розрахунку позивачем) сума простроченої заборгованості становила 220.000,00 грн.

Вимогами статей 610, 612 ЦК України законодавцем встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеного вище, судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання за Договором по повному та своєчасному поверненню отриманих у позивача кредитних коштів. Факт неналежного виконання умов Договору також не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за Договором позивач звернувся до господарського з позовом про дострокове повернення всієї суми кредиту в розмірі 660.000,00 грн. Натомість, відповідач вважає, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів надсилання АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на адресу ФОП Козака А.А. вимоги про дострокове повернення кредиту, то відсутні підстави для стягнення 440.000,00 грн, строк виконання яких станом на 03.04.2023 ще не настав.

Суд частково погоджується з наведеними запереченнями відповідача з огляду на наступне.

Дійсно, з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що розрахунок заборгованості за Договором здійснювався позивачем 03.04.2023 та станом на цю дату прострочена заборгованість за тілом кредиту становила 220.000,00 грн. Також позивачем були нараховані проценти в загальному розмірі 127.013,34 грн, з яких простроченими були проценти на суму 125.253,34 грн, обов`язок щодо сплати решти процентів у сумі 1.760,00 грн за період з 26.03.2023 до 03.04.2023 станом на дату здійснення позивачем заборгованості за Договором не настав, оскільки відповідно до пункту А.8. Договору - датою оплати процентів є 25 число кожного поточного місяця.

Проте, з даним позовом АТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до господарського суду в серпні 2023, а отже строк оплати процентів у сумі 1.760,00 грн та чергового платежу за кредитом у сумі 44.000,00 грн з датою оплати до 25.07.2023 є таким, що настав. Таким чином, твердження відповідача про ненастання строку оплати чергового платежу в сумі 44.000,00 грн та процентів у сумі 1.760,00 грн є безпідставними та помилковими.

У зв`язку з чим, прострочена заборгованість відповідача за Договором станом на дату звернення позивача з даним позовом становила 391.013,34 грн, з яких: 264.000,00 грн - заборгованість за тілом кредитом, 127.013,34 грн - заборгованість за процентами.

Разом із тим, під час розгляду справи відповідачем були сплачені грошові кошти в загальній сумі 124.497,87 грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від 15.11.2023 №HS025В01GV та від 20.11.2023 №HS020B01S9.

Умовами пункту 4.6. Договору передбачено, що зобов`язання за цим Договором у тому числі, строк виконання яких згідно з умовами цього Договору не наступив, за умови реалізації Банком права щодо стягнення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, виконуються у наступній послідовності: кошти, отримані від Позичальника, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п. 2.2.15, 2.3.13 цього Договору, далі для погашення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, далі - простроченої винагороди, далі - винагороди, далі - процентів згідно п. 5.8. цього Договору, далі - прострочених процентів, далі - процентів, далі - простроченого страхового платежу згідно п. 2.2.16 цього Договору, далі - страхового платежу згідно п. 2.2.16 цього Договору, далі - простроченого кредиту, далі - кредиту, якщо інше не передбачене п. 7.3 цього Договору.

Отже, враховуючи, що заборгованість за Договором складається з простроченого кредиту та прострочених процентів, то сплачені відповідачем грошові кошти в сумі 124.497,87 грн, згідно з наданими пояснення представника позивача, були зараховані банком у рахунок погашення процентів.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Таким чином, оскільки між сторонами відсутній предмет спору в частині позовних вимог про стягнення процентів у сумі 124.497,87 грн, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині вимог.

Щодо решти заборгованості за Договором в розмірі 396.000,00 грн, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Так, за умовами укладеного між сторонами Договору, зокрема в пункті А.3. погоджено, що термін повернення кредиту - 18.02.2025.

Водночас, Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом та цим договором порядку (пункт 6.3).

Відтак, з огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що зміна умов Договору щодо повернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі в даному випадку має відбуватися по-перше, у відповідності до чинного законодавства, а по-друге, у порядку встановленому договором.

Так, умовами підпункту 2.3.2. пункту 2.3. Договору передбачено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, Банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

При цьому, банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 цього договору (підпункт 2.3.8. пункту 2.3. Договору).

Тобто, зважаючи на вказані, погоджені між позичальником та банком умови, сторони за Договором знову ж таки, погодили між собою умови настання підстав та умов для дострокового виконання відповідачем господарських зобов`язань шляхом надсилання відповідного повідомлення про дострокове повернення кредиту.

Аналізуючи умови укладеного Договору, суд дійшов висновку про те, що сторони узгодили між собою порядок зміни істотної умови договору - строку повернення позичальником кредитних коштів, який фактично регламентує по-перше, право банку вимагати дострокового погашення кредитних зобов`язань, а по-друге, передумови для такої зміни строку погашення, пов`язані з обов`язком банку направити позичальнику відповідне повідомлення.

Тобто, виходячи з умов договору, сторони договору не визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а навпаки визнали обов`язковою умовою для дострокового виконання зобов`язань направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом. Таким чином, така зміна умов договору не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному ЦК України без направлення боржнику відповідного повідомлення.

З матеріалів господарської справи вбачається, що банком на адресу позичальника не надсилалося жодного повідомлення з вимогою дострокового погашення кредиту, у зв`язку з чим у позичальника не настав строк на дострокове погашення кредиту у повному обсязі, а саме в спірній сумі 396.000,00 грн.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивач, як особа, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, не довів суду, що станом на день подання позову зобов`язання відповідача з дострокового повернення усієї суми кредиту настали, а терміни виконання цього зобов`язання є порушеними.

Таким чином, позивачем не доведено обґрунтованості позову в частині вимоги про дострокове стягнення з відповідачів суми кредиту у розмірі 396.000,00 грн. При цьому суд наголошує, що позовна заява позивача є процесуальним документом, подання і зміст якої визначається процесуальним законодавством, а права та інтереси позивача, який звертається до суду з позовом, мають бути порушені станом на день подання цього позову (частина друга статті 4 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується обставина наявності у відповідача простроченої заборгованості за кредитом у сумі 264.000,00грн, а також процентами у сумі 2.515,47 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів у зазначених розмірах визнаються судом обґрунтованими .

Відповідно до положень статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, та приймаючи до уваги, те що строк виконання зобов`язання за Договором на момент подачі позову є таким, що настав стосовного основного боргу 264.000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; та 2.515,47 грн - прострочена заборгованість за процентами, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 396.000,00 грн, суд вважає передчасними, оскільки строк на оплату на момент подання позову не настав, а томув задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення строком на один рік рівними частинами, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що відповідач знаходиться в скрутному фінансово-економічному стані, що стало наслідком військової агресії Російської Федерації в результаті якої господарська діяльність відповідача, як фізичної особи-підприємця, зазнала значних збитків.

Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішення питання щодо надання чи відмови в наданні відстрочки та/або розстрочки виконання рішення суду є суб`єктивним правом суду, яке останній приймає на власний розсуд шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, виходячи із наведеного вище, в основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

Аналіз процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання розстрочки виконання рішення суду, вказує, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочку та розстрочку виконання судового рішення з об`єктивними, переборними - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Суд зазначає, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Складне фінансове становище ФОП Козака А.П., яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17).

Разом з цим, суд зазначає, що і на підтвердження своєї неплатоспроможності відповідачем не було подано до суду належних доказів, а надана виписка за період з 22.02.2022 по 07.11.2023 з банківського рахунку, відкритого в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", свідчить лише про рух грошових коштів на розрахунковому рахунку в одній банківській установі. Доказів того, що це єдиний рахунок відповідача, на якому обліковуються грошові кошти останнього, матеріали справи не містять, а відповідачем до суду не надано.

Суд не приймає в якості доказу наданий відповідачем договір про надання послуг від 06.11.2023 №1/23, укладений між ФОП Козаком А.П. та ТОВ "Дмитрович"., оскільки виконання такого договору заплановано на квітень-жовтень 2024 року, що може свідчити про покращення фінансового становища відповідача в майбутньому, проте відповідач просить розстрочити рішення суду за графіком починаючи з 21.12.2023 року та останнім не зазначено та не надано доказів можливості сплати заборгованості саме за відповідним графіком відповідача. Інших доказів покращення фінансового становища відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачем у порушення статей 73, 74 ГПК України не доведено суду належними та допустимими доказами виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду.

Крім того суд, вважає за необхідне зазначити, що в заяві про розстрочення виконання рішення відповідачем не зазначено графіку розстрочення за яким останній буде в змозі виконувати рішення суду, а зазначено лише про розстрочення з моменту ухвалення рішенням суду на 12 місяців рівними частинами.

Розстрочення судового рішення - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для розстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності виконання рішення частками. Наявність підстав для розстрочення має бути доведена боржником. Строки розстрочення знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилаються відповідач, не є винятковими у розумінні статті 331 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, неможливість перекладати комерційні ризики на позивача, суд вважає, що заява про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтями 129, 130 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачем частково визнані позовні вимоги, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 220.000,00 грн та процентів у сумі 125.253,34 грн, суд вважає за можливе не покладати на відповідача, а повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 2.589,40 грн. Інша частина судового збору (2.589,40 грн) за цими позовними вимогами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною першою статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 697,73 грн (за вимогами про стягнення кредиту в сумі 44.000,00 грн та процентів у сумі 2.515,47 грн) підлягають відшкодуванню відповідачем, в іншій частині (5.940,00 грн) витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

Таким чином, загальна сума витрат зі сплати судового збору, котра підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, становить 3.287,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Козака Антона Павловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 19.02.2020 №-КД-1 в загальному розмірі 266.515,47 грн, з яких:

- 264.000,00 грн - заборгованість за кредитом;

- 2.515,47 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- витрати зі сплати судового збору в розмірі 3.287,13 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині відмовити.

5. В частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 124.497,87 грн провадження у справі №922/3470/23 закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

6. В задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "08" грудня 2023 р.

Суддя Н.С. Добреля