УХВАЛА

м. Київ

05.12.2023Справа № 910/12995/23

За позовом Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в

особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грод-Хаус»

про стягнення 298.972,78 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін

від прокуратури Колодчина Р.В., прокурор

від позивача Золоторьова Ю.А., самопредставництво

від відповідача не з`явився

Суть спору :

16.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грод-Хаус» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 0,5724 га з кадастровим номером :72:475:003 на вул. Аеродромній, 14 у Солом`янському районі міста Києва в сумі 298.972,78 грн.

В обґрунтування заявлених вимог прокуратура зазначає, що за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.04.2019 за ТОВ «Грод-Хаус» зареєстровано право власності на майновий комплекс загальною площею 2688,2 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,5724 га з кадастровим номером :72:475:0003 на вул. Аеродромній, 14 у Солом`янському районі міста Києва. Рішенням Київської міської ради № 6863/6904 від 20.06.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю «Грод-Хаус» передано в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,5724 га (кадастровий номер :72:475:0003) для експлуатації та обслуговування єдиного майнового комплексу на вул. Аеродромній, 14, у Солом`янському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва, у зв`язку із належністю ТОВ «Грод-Хаус» права власності на зазначене нерухоме майно. Прокуратура зазначає, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно речові права відповідача на земельну ділянку площею 0,5724 га з кадастровим номером :72:475:0003 на вул. Аеродромній, 14 у Солом`янському районі міста Києва не зареєстровані. Виходячи з наведеного, товариство, набувши в 2019 у власність нерухоме майно, право власності або користування на земельну ділянку, на якій воно розташоване не оформило, договір оренди вказаної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрований. Разом з цим, 11.06.2021 відомості про зазначену земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру. Відтак, земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільний прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України. При цьому, Головне управління ДПС у місті Києві листом від 08.06.2023 повідомило, що згідно з даними, наявними в інформаційних ресурсах ГУ ДПС у місті Києві, інформація щодо подання відповідачем декларацій по платі за землю та сплати земельного податку та/або орендної плати з 2021 року по червень 2023 року до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у місті Києві, відсутня. Таким чином, з 11.06.2021 без достатніх правових підстав, не сплачуючи орендну плату, відповідач використовує зазначену земельну ділянку для експлуатації та обслуговування розташованого на ній власного нерухомого майна, що є підставою для стягнення з товариства 298.972,78 грн безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України за період з 11.06.2021 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 31.07.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 відкрито провадження у справі № 910/12995/23 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 03.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/12995/23 від 03.10.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/12995/23 на 30 (тридцять) днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні на 24.10.2023.

23.10.2023 відповідачем через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України посилаючись на те, що 19.10.2023 відповідач платіжним дорученням № 610 перерахував на рахунок ГУК у м. Києві 298.972,00 грн з призначенням платежу «орендна плата за земельну ділянку кастовий номер :72:475:0003».

Представники прокуратури та позивача у підготовчому засіданні 07.11.2023 заперечували проти клопотання відповідача щодо закриття провадження у справі, посилаючись на відсутність відомостей щодо надходження спірної суми на відповідний рахунок казначейства.

24.10.2023 у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.11.2023.

Прокуратура в судовому засіданні 07.11.2023 позовні вимоги підтримала повністю, прокурор просив не приймати до уваги надане відповідачем платіжне доручення про оплату суми основного боргу з огляду на те, що призначення платежу не відповідає предмету спору.

Представник прокуратури в судовому засіданні на запитання суду чи може він підтвердити або спростувати оплату відповідачем суми боргу, яка є предметом спору відповів - ні.

Позивач в судовому засіданні 07.11.2023 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 07.11.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 провадження у справі № 91012995/23 закрито.

21.11.2023 прокуратурою до суду подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої позивач просить суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь Київської міської прокуратури 4.484,59 грн витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування заяви прокуратура посилається, на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, тому витрати прокуратури по сплаті судового збору на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України мають бути відшкодовані Київській міській прокуратурі.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/12995/23 від 23.11.2023 судове засідання призначено на 05.12.2023.

Прокуратура в судовому засіданні 05.12.2023 вимоги заяви підтримала повністю.

Позивач в судовому засіданні 05.12.2023 подану прокуратурою заяву підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 05.12.2023 не з`явився.

Суд розглянувши заяву прокуратури відзначає наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

У частині 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України також передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Отже, закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній (п. 10.1 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 904/9628/17). У такому разі (виявлення після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи) суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 3 статті 232, пункту 1 частини 5 статті 238 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 903/181/19 зауважено, що лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

Верховний Суд підкреслює, що у зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті.

У статті 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, у разі закриття провадження у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи наведене вище та те, що прокуратура та позивач, не зважаючи на те, що відповідачем ще під час підготовчого провадження у справі було повністю задоволено вимоги прокуратури, продовжили підтримувати пред`явлені позовні вимоги та наполягали на розгляді спору по суті, що виключає підстави для стягнення понесених прокуратурою витрат з відповідача, заява Київської міської прокуратури про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 130, 234, 244 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Київської міської прокуратури про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова