ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/1421/23

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Передрій І.В.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом дочірнього підприємства Сумський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

до товариства з обмеженою відповідальністю АМК РЕМ-БУД

про стягнення заборгованості,

за участю представника:

позивача: Гончаренко Я.Ю. (довіреність від 04.01.2023 року);

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області надійшла позовна заява дочірнього підприємства Сумський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю АМК РЕМ-БУД (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 89 134,30 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору №2 на виконання підрядних робіт від 10.02.2022 року.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року відкрите провадження у справі, підготовче засідання призначене на 07 червня 2023 року.

Представники позивача та відповідача в засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 07.06.2023 року строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, підготовче засідання відкладене на 05 липня 2023 року.

30 червня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а також заява про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву.

03 липня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 27.06.2023 року, яке підлягало задоволенню судом.

Представники позивача та відповідача в засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши у засіданні заяву представника відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, визнав його таким, що підлягало задоволенню, причини пропуску процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву поважними, поновив його та прийняв до розгляду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 05.07.2023 року підготовче засідання відкладене на 09 серпня 2023 року.

25 липня 2023 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, в задоволенні якої судом було відмовлено.

Представник позивача в засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовільнити.

Представник відповідача в засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 15 вересня 2023 року.

У засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

15 вересня 2023 року судове засідання відкладене на 04 жовтня 2023 року, про що постановлена ухвала суду.

04 жовтня 2023 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке підлягало задоволенню судом.

Представники позивача та відповідача в засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судове засідання відкладене на 08 листопада 2023 року, про що постановлена ухвала суду.

У засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовільнити.

Представник відповідача в засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, явка в судове засідання сторін це право, а не обов`язок сторони, і, відповідно до положень ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, справа, за умови належного повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо їх нез`явлення не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини враховуються судом при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із введенням воєнного стану, а також з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті закінчився 08 листопада 2023 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

10 лютого 2022 року між філією «Дорбудсервіс» державного підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та товариством з обмеженою відповідальністю «АМК РЕМ-БУД» (далі відповідач) був укладений договір №2 на виконання підрядних робіт (далі договір).

Оскільки філія «Дорбудсервіс» державного підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», як відокремлений структурний підрозділ дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», не є юридичною особою, а відтак не має права звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, 11 травня 2023 року дочірнє підприємство «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, пені, трьох процентів річних та суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за порушення умов договору.

Так, відповідно до п. 1.1. договору, філія «Дорбудсервіс» державного підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі позивач) бере на себе зобов`язання своїми та залученими силами і засобами виконати роботи автогрейдера GR 165, НК 528 №00721 ВМ, КРАН КРАЗ 65101 КС 2575 АН, КРАЗ 256 Б 00935 АН відповідно до технічних умов в обумовлений договором строк.

За твердженнями представника позивача, після підписання сторонами акту №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг), 11 жовтня 2022 року на адресу відповідача був надісланий рахунок-фактура №П-25 від 31.05.2022 року, який відповідач отримав 27 жовтня 2022 року, проте не оплатив.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 67 567,20 грн. основного боргу, 17 493,43 грн. пені, 1 049,61 грн. трьох процентів річних та 3 024,06 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судом встановлено, що 10 лютого 2022 року між філією «Дорбудсервіс» державного підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та товариством з обмеженою відповідальністю «АМК РЕМ-БУД» (далі відповідач) був укладений договір №2 на виконання підрядних робіт (далі договір), згідно з умовами якого філія «Дорбудсервіс» державного підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі позивач) взяла на себе зобов`язання своїми та залученими силами і засобами виконати роботи автогрейдера GR 165, НК 528 №00721 ВМ, КРАН КРАЗ 65101 КС 2575 АН, КРАЗ 256 Б 00935 АН відповідно до технічних умов в обумовлений договором строк.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема,з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 цієї ж статті).

Згідно з ч. 3 цієї ж статті, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ч. 2 цієї ж статті).

Згідно з ч. 1 ст. 317 Господарського кодексу України, будівництво об`єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб`єктами господарювання для інших суб`єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду).

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті, господарські відносини у сфері матеріально-технічного забезпечення капітального будівництва регулюються відповідними договорами підряду, якщо інше не передбачено законодавством або договором сторін. За згодою сторін будівельні поставки можуть здійснюватися на основі договорів поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Господарського кодексу України, за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об`єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти і оплатити їх.

Частиною 2 ст. 318 Господарського кодексу України встановлено, що договір підряду відповідно до цієї статті укладається на будівництво, розширення, реконструкцію та перепрофілювання об`єктів; будівництво об`єктів з покладенням повністю або частково на підрядника виконання робіт з проектування, поставки обладнання, пусконалагоджувальних та інших робіт; виконання окремих комплексів будівельних, монтажних, спеціальних, проектно-конструкторських та інших робіт, пов`язаних з будівництвом об`єктів.

Згідно з ч. 5 ст. 318 Господарського кодексу України, договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати: найменування сторін; місце і дату укладення; предмет договору (найменування об`єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом); строки початку і завершення будівництва, виконання робіт; права і обов`язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об`єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об`єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Господарського кодексу України, договір підряду на капітальне будівництво може укладати замовник з одним підрядником або з двома і більше підрядниками.

У договорі підряду на капітальне будівництво сторони визначають вартість робіт (ціну договору) або спосіб її визначення (ч. 1 ст. 321 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 ст. 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 2 цієї ж статті).

Згідно з ч. 1 ст. 877 Цивільного кодексу України, підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Відповідно до п. 1.2. договору, відповідач зобов`язується надати будівельний майданчик, після підписання договору, прийняти виконані роботи і повністю сплатити вартість робіт.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що договірна ціна робіт, що доручена позивачу за цим договором складає 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 14000,00 грн.

Згідно з п. 3.2. договору, роботи вважаються виконаними після підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 7.1. договору, здавання-приймання робіт після закінчення робіт оформляється актом, підписання якого визначає момент передачі об`єкту у власність відповідача.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються грошовими коштами в безготівковій формі.

31 травня 2022 року представники позивача і відповідача підписали акт №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг).

11 жовтня 2022 року на адресу відповідача був направлений рахунок-фактура №П-25 від 31.05.2022 року, який відповідач отримав 27 жовтня 2022 року, що підтверджується трекінгом, копія якого долучена до матеріалів справи, проте виконані позивачем роботи не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 67 567,20 грн. основного боргу, 17 493,43 грн. пені, 1 049,61 грн. трьох процентів річних та 3 024,06 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

30 червня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечував, послався на те, що відповідач не укладав договір №2 на виконання підрядних робіт від 10.02.2022 року та не підписував акт від 31.05.2022 року №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг). Крім цього, вважав, що позивачем до позовної заяви не додані документи, що підтверджують обставини, на які послався позивач, оскільки, за твердженнями представника відповідача, документи, долучені позивачем до позовної заяви, не завірені належним чином, а також не підтверджені повноваження представника позивача на підписання цієї позовної заяви.

Доводи представника відповідача спростовуються, у зв?язку з наступними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копій договору №2 на виконання підрядних робіт та акту №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг), на них містяться підписи представника відповідача, разом із печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Документів, що підтверджували б те, що підпис Куковенка А.М. на вищевказаних документах підроблений, а також документів, які підтверджували б втрату печатки відповідачем, представник відповідача до відзиву на позовну заяву не додав, до матеріалів справи не долучив.

Представник відповідача у відзиві послався на те, що, на його думку, представник позивача не мав права підписувати позовну заяву. З цих самих підстав представник відповідача звертався до суду із заявою про залишення позову без розгляду, в задоволенні якої судом було відмовлено, про що постановлена ухвала суду від 09.08.2023 року. В цій ухвалі судом зазначено про те, що позовна заява підписана директором дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», - С.М. Гайдашем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інших документів, що підтверджували б доводи представника відповідача, суду надано не було.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 цієї ж статті).

Згідно з ч. 5 цієї ж статті, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною 6 цієї ж статті встановлено, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача послався на те, що копії договору №2 на виконання підрядних робіт та акту №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг), долучені до позовної заяви, не завірені належним чином. Разом з цим, у чому саме полягала невідповідність, у відзиві не зазначив, із клопотанням про витребування у позивача оригіналів вищевказаних документів, до суду не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зокрема, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 882 Цивільного кодексу України, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, зокрема, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 882 Цивільного кодексу України, замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 857 Цивільного кодексу України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Як уже зазначалось, відповідно до п. 1.2. договору, відповідач зобов`язується надати будівельний майданчик, після підписання договору, прийняти виконані роботи і повністю сплатити вартість робіт.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що договірна ціна робіт, що доручена позивачу за цим договором складає 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі грн. 00 коп.), в т.ч. ПДВ 14000,00 грн.

Згідно з п. 3.2. договору, роботи вважаються виконаними після підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 7.1. договору, здавання-приймання робіт після закінчення робіт оформляється актом, підписання якого визначає момент передачі об`єкту у власність відповідача.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються грошовими коштами в безготівковій формі.

Згідно з п. 10.1. договору, цей договір вступає в дію в день його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 р.

У разі затримки з розрахунками, строк дії договору, продовжується до повного розрахунку з позивачем (п. 10.2. договору).

Так, судом встановлено, що після підписання акту №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та отримання рахунку-фактури №П-25 від 31.05.2022 року, відповідач виконані позивачем роботи не оплатив.

Документів, що спростовували б доводи представника позивача або підтверджували б оплату боргу перед позивачем, звернення до позивача щодо усунення допущених у виконаних роботах недоліків, претензій щодо якості їх виконання тощо, представник відповідача суду не надав, тому вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 67 567,20 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 17 493,43 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 8.2 договору, відповідач за порушення термінів здійснення розрахунків на надані послуги, визначених в п. 4.1 цього договору, зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ на момент невиконаних зобов`язань за договором.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки за надані послуги з позивачем здійснюються шляхом авансування робіт перерахування 100% вартості запланованих послуг протягом 7 банківських днів з моменту підписання цього договору.

Як вже було зазначено, згідно з п. 4.2. договору, розрахунки за виконані роботи здійснюються грошовими коштами в безготівковій формі.

Судом встановлено, що після підписання акту №П-25 згідно договору №2 від 10.02.22 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та отримання рахунку-фактури №П-25 від 31.05.2022 року, відповідач виконані позивачем роботи не оплатив.

При цьому, відповідач був зобов`язаний оплатити виконані позивачем роботи, на суму 67 567,20 грн., - не пізніше 01 червня 2022 року.

Господарський суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в справі № 922/2216/18 від 14.01.2021 року, в справі №910/1389/18 від 05.03.2018 року.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивачем період нарахування пені визначений невірно, оскільки він просив суд стягнути з відповідача пеню, починаючи з 27.10.2022 року до 03.05.2023 року, а не з 01.06.2022 року до 01.12.2022 року.

Разом з цим, розмір пені, враховуючи період заборгованості з 27.10.2022 року до 01.12.2022 року, суму боргу в розмірі 67 567,20 грн., облікову ставку Національного банку України, що становила 25,0%, складає 3 332,08 грн. (за розрахунком суду), які підлягають стягненню.

Крім стягнення пені, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 1 049,61 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 3 024,06 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Так, три проценти річних за період заборгованості з 27.10.2022 року до 03.05.2023 року (189 дні), від суми боргу 67 567,20 грн., становлять 1 049,61 грн., які підлягають стягненню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексів інфляцій, за період з листопада 2022 року до березня 2023 року: в листопаді 2022 року 100,7%; грудні 100,7%; січні 2023 року 100,8%; лютому 100,7%; березні - 101,5%, від суми заборгованості 67 567,20 грн., складає 3 024,06 грн., які підлягають стягненню.

Оскільки позов задоволений частково, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 179, ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 180, ч. ч. 1, 7 ст. 181, ч. ч. 1, 2 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ч. ч. 1, 2 ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232, ст. 317, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 318, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 Господарського кодексу України, ст. 253, ч. 5 ст. 254, ч. 1 ст. 530, ч. ч. 1, 3 ст. 549, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ч. 1 ст. 632, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 837, ч. 1 ст. 843, ч. 1 ст. 846, ч. 1 ст. 853, ч. ч. 1, 2 ст. 857, ч. ч. 1, 2 ст. 875, ч. 1 ст. 877, ч. 4 ст. 879, ч. ч. 1, 4, 6 ст. 882, ст. 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 3 ст. 9, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ч. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 16, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ст. 77, ч. ч. 2, 4, 5, 6 ст. 91, ч. 4 ст. 116, ст. 129, ч. 1, п. 1 ч. 6 ст. 165, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ч. 4 ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до товариства з обмеженою відповідальністю «АМК РЕМ-БУД» про стягнення заборгованості в сумі 89 134,30 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АМК РЕМ-БУД» (07351, Київська область, Вишгородський район, село Синяк, вулиця Київська, будинок 66, ідентифікаційний код 38256839) на користь дочірнього підприємства Сумський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (40002, Сумська область, місто Суми, вулиця Роменська, будинок 79/2, ідентифікаційний код 31931024) 67 567,20 грн. (шістдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят сім грн. 20 коп.) основного боргу; 3 332,08 грн. (три тисячі триста тридцять дві грн. 08 грн.) пені; 1 049,61 грн. (одну тисячу сорок дев`ять грн. 61 коп.) трьох процентів річних; 3 024,06 грн. (три тисячі двадцять чотири грн. 06 коп.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 2 257,58 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят сім грн. 58 коп.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 06.12.2023 року.

Суддя С. Грабець