ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Справа № 902/628/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Бузинний А.С. адвокат

відповідача: Крищук Б.В. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" на рішення Господарського суду Вінницької області 12.09.23р. у справі №902/628/23 в частині стягнення 355 137,56 грн. основної заборгованості та 62 270,10 грн. пені (суддя Шамшуріна М.В., м.Вінниця, повний текст складено 22.09.2023 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод"

про стягнення 871 183,21 гривень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВН" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" про стягнення 871 183,21 грн заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки № 901 від 25.07.2022 року, у тому числі: 719 154,83 грн основного боргу, 152 028,38 грн пені.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 року провадження у справі № 902/628/23 в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" про стягнення 16 700,00 грн заборгованості закрито. Позов у частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" про стягнення 854 483,21 грн заборгованості задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН" 854 483,21 грн заборгованості, у тому числі 702 454,83 грн основного боргу, 152 028,38 грн пені та 13 067,75 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись частково з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 по справі №902/628/23 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Просторпрод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВН» 355 137,56 грн основної заборгованості та 62 270,10 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Просторпрод» відмовити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВН» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Просторпрод» судові витрати. Здійснити перерозподіл судових витрат позивача, що понесені ним під час розгляду справи в Господарському суді Вінницької області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними належними та допустимими доказами, а саме: обставину підписання уповноваженим представником відповідача договору поставки № 901 від 25.07.2022 р. видаткових та товарно-транспортних накладних, що додані позивачем до позовної заяви; обставину поставки позивачем та отримання відповідачем товару згідно з видатковою накладною № ВВ-00004128 від 20.10.2022 р. на суму 355 137,56 грн; обставину часткової оплати відповідачем товару за видатковою накладною № ВВ-00004128 від 20.10.2022 р. в травні 2023 року.

Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: в порушення ст. ст. 2, 7, 13 та 99 ГПК України, суд упереджено розглянув клопотання відповідача про призначення експертизи та безпідставно відмовив відповідачу в призначенні судово-технічної експертизи договору поставки № 901 від 25.07.2022 р., видаткової накладної № ВВ00004128 від 20.10.2022 р. та товарнотранспортної накладної № ВВ-00004128 від 20.10.2022 р.; в порушення ст. ст. 14, 74-78 та 86 ГПК України суд першої інстанції звільнив позивача від обов`язку доказування перед судом обставини підписання спірного договору та накладних уповноваженим представником відповідача та ввесь тягар доведення вищезазначеної обставини поклав виключно на відповідача; встановив обставину підписання договору поставки № 901 від 25.07.2022 р. та накладних власноручним підписом представника відповідача за спірним договором внаслідок візуального огляду оригіналів документів, що надані позивачем без належних, допустимих та достовірних доказів (висновку експерта), які б підтверджували факт підписання цих документів за допомогою писального приладу представника відповідача; поверхнево дослідив та не правильно оцінив наявні в матеріалах судової справи письмові докази щодо виконання постачальником своїх зобов`язань за спірним договором поставки; в порушення ст. 177 ГПК України суд першої інстанції, визначивши обставини справи (власноручне підписання договору та видаткових накладних представником відповідача), які підлягали встановленню, безпідставно відмовився вжити дій для збирання доказів (призначення експертизи), що підтверджували/спростовували б таку обставину; в порушення ст. 236 ГПК України суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного та всебічного з`ясування всіх обставин по справі.

Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних взаємовідносин, а саме: ст. 207 ЦК України, ст.58-1 ГК України та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, просить призначити у справі №902/628/23 судово-технічну експертизу документів, проведення якої доручити атестованим судовим експертам Київського Науково- дослідного інституту судових експертиз (адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На вирішення судово-технічної експертизи документів поставити наступні питання:

- яким чином виконаний підпис від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" Теплицького Є.А. в розділі 13 "Адреси та реквізити сторін" договору поставки № 901 від 25 липня 2022 р. за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису чи пишучим пристроєм?

- яким чином виконаний підпис в графі "Отримав(ла)" видаткової накладної №ВВ-00004128 від 20 жовтня 2022 р. за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису чи пишучим пристроєм?

- яким чином виконаний підпис в графі "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" товарно-транспортної накладної № ВВ-00004128 від 20 жовтня 2022 р. за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису чи пишучим пристроєм?

Витрати на проведення судово-технічної експертизи документів покласти на відповідача.

Зупинити провадження у справі №902/628/23 на час проведення судово-технічної експертизи документів.

Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" на рішення Господарського суду Вінницької області 12.09.23р. у справі № 902/628/23 в частині стягнення 355 137,56 грн. основної заборгованості та 62 270,10 грн. пені. та розгляд апеляційної скарги призначено на 06 грудня 2023 року. Запропоновано позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВН" протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали надати суду свої міркування або заперечення щодо заявленого клопотання відповідача про призначення судово-технічної експертизи у справі №902/628/23. Встановлено строк Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВН" для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його надсилання іншому учаснику справи в порядку ч.ч. 2, 4 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

21 листопада 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВН" надійшов відзив в якому просить суд відмовити в задоволенні клопотання апелянта про призначення судово-технічної експертизи документів. Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 р. у справі №902/628/23 залишити без змін.

В судовому засіданні 06.12.2023 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Поряд з цим, просив задовольнити викладене в апеляційній скарзі клопотання про призначення у справі №902/628/23 судово-технічної експертизи документів.

Представник позивача в судовому засідання 06.12.2023 заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення, а також заперечив щодо задоволення клопотання відповідача про призначення у справі №902/628/23 судово-технічної експертизи документів.

Ухвалою суду від 06.12.2023 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" у задоволенні клопотання про призначення у справі № 902/628/23 судово-технічної експертизи документів.

Після оголошення колегією суддів результатів розгляду клопотання позивача про призначення у справі № 902/628/23 судово-технічної експертизи документів, представник відповідача просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 по справі №902/628/23 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Просторпрод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВН» 355 137,56 грн основної заборгованості та 62 270,10 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Просторпрод» відмовити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВН» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Просторпрод» судові витрати. Здійснити перерозподіл судових витрат позивача, що понесені ним під час розгляду справи в Господарському суді Вінницької області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В свою чергу, представник позивача просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 12.09.2023 р. у справі №902/628/23 без змін.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні 06.12.2023, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області 12.09.23р. у справі №902/628/23 в частині стягнення 355 137,56 грн. основної заборгованості та 62 270,10 грн. пені, без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВН" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №901 від 25.07.2022 року (далі - договір) (а.с. 5-10, 66-77 т.1).

Згідно пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується систематично доставляти і передавати на умовах та в строки, узгоджені сторонами в замовленні покупця та (або) графіку поставок (додаток № 3 до цього договору) (з урахуванням п. 2.15. договору), непродовольчу продукцію (надалі "товар") у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору за цим договором найменування товару, його асортимент та ціна визначається специфікацією (додаток №1 до цього договору), що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.15. договору строк поставки товару погоджується сторонами у замовленні покупця. Сторони можуть також встановити графік поставок у редакції, погодженій сторонами у додатку № 3 до цього договору. У випадку розбіжності дати поставки, визначеної в замовленні покупця та графіка поставки, сторони беруть за основу дату поставки, яка узгоджена сторонами в замовленні покупця. Вантажно-розвантажувальні роботи здійснюються силами та засобами постачальника.

Пунктом 5.4. договору визначено, що оплата поставленого товару здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. Здійснення розрахунків проводиться у понеділок, середу та п`ятницю щотижня орієнтуючись на дату настання платежу.

Відповідно до пункту 5.6. договору для зручності розрахунків сторони щоквартально проводять звірку взаєморозрахунків до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за останнім днем останнього місяця звітного кварталу. Дані, підтверджені сторонами в акті звірки взаєморозрахунків, є підставою для проведення остаточних розрахунків або проведення взаємозаліку зустрічних вимог. У випадку, якщо постачальник не підпише та/або не поверне один примірник наданого покупцем акту звірки взаєморозрахунків протягом 3 (трьох) робочих днів з дня його отримання від покупця, та не заявить в письмовій формі вмотивованої відмови від підписання, то такий акт вважатиметься погодженим сторонами без застережень. Сторони погоджуються вважати такий акт, підписаний лише покупцем погодженим сторонами, який є підставою для проведення поточних розрахунків, або проведення взаємозаліку зустрічних вимог.

Згідно пункту 6.6. договору сторони домовились, що документи, які передані шляхом факсимільного/електронного зв`язку, є чинними і мають повну юридичну силу до їх обміну оригіналами, що має статися не пізніше ніж через 7 календарних днів після надсилання факсимільних копій/скан-копій. Усі документи, які є підтвердженням здійснення первинних господарських операцій, повинні надаватися лише в оригіналах.

Протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання покупцем оригіналу видаткової накладної покупець зобов`язаний підписати таку накладну та надіслати один оригінальний екземпляр постачальникові. Якщо протягом зазначеного строку покупець не направив постачальнику підписану накладну, видаткова накладна вважається погодженою сторонами і прийнятою покупцем, що не звільняє покупця від обов`язку передати постачальнику підписану накладну.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2022 року (п. 9.1. договору).

Згідно положень п 12.8. договору, сторони узгодили, що покупець при оформленні та підписанні договорів, додаткових угод, додатків, актів, а також інших юридичних та бухгалтерських документів, пов`язаних з цим договором та його виконанням, має право використовувати факсимільне відтворення підпису директора або уповноваженої особи покупця, а інша сторона не заперечує і погоджується на таке використання.

Договір містить підписи осіб, зазначених у преамбулі договору, які скріплені печатками сторін.

Згідно додаткової угоди до договору поставки №901 від 25 липня 2022 року сторони зокрема продовжили строк дії вказаного договору, а саме п.9.1 виклали в наступній редакції: «Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.» (а.с. 11 т.1)

Згідно видаткових накладних № ВВ-00002659 від 27.07.2022 р. на суму 398 906,58 грн., №ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн., № ВВ-00002723 від 04.08.2023 на суму 2 208,96 грн. та № ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн., товарно-транспортних накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022, №ВВ-00002660 від 02.08.2022, № ВВ-00002723 від 04.08.2023 та № ВВ-00004128 від 20.10.2022 позивачем здійснено поставку товару відповідачу на суму 1 229 177,84 грн. (а.с. 12-16 т.1).

Отримання товару згідно видаткових накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022 на суму 398 906,58 грн, №ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн. та №ВВ-00002723 від 04.08.2023 на суму 2 208,96 грн. відповідачем не заперечується.

23 серпня 2022 року відповідачем було повернуто товар на суму 23,01 грн (а.с. 120 т.1 зворотня адреса).

Між сторонами складено та підписаний акт звірки взаємних розрахунків по стану за період: серпень 2022 року згідно якого за даними ТОВ «ВВН» на 31.08.2022 заборгованість ТОВ «АК Просторпрод» за договором №901 від 25.07.2022 становить 724 017,27 грн (а.с. 24 т.1).

Згідно виписок по рахунках відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару у період з 19.08.2022 по 02.02.2023 у сумі 510 000,00 грн, а саме: 19.08.2022 сплачено 150 000,00 грн, 06.09.2022 - 200 000,00 грн, 07.10.2022 - 20000,00 грн, 24.10.2022 - 30 000,00 грн, 04.11.2022 - 100 000,00 грн, 09.12.2022 - 5 000,00 грн та 02.02.2023 - 5 000,00 грн, із зазначенням у графі призначення платежу - "Оплата за товар зг. договору поставки № 901 від 25.07.2022" (а.с. 128(зворотня сторінка)-138 т.1).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості у повному обсязі позивачем було надіслано відповідачу претензію №23/22 від 19.12.2022 з вимогою про сплату простроченої заборгованості в розмірі 369 017,27 грн. та пеню за порушення умов оплати товару. Поряд з цим, позивачем звернуто увагу відповідача на те, що у разі не виконання з його боку вимог даної претензії або залишення претензії без відповіді позивач буде змушений звернутися до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та суми штрафних санкцій, а також витрат пов`язаних з поданням позовної заяви (а.с. 18-21 т.1).

В подальшому, у зв`язку із невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області із позовом до відповідача про стягнення 871 183,21 грн. заборгованості, у тому числі: 719 154,83 грн основного боргу, 152 028,38 грн пені у примусовому порядку.

Поряд з цим, матеріали справи містять, докази того, що після подання позову до суду відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості на суму 16 700,00 грн, а саме 10.05.2023 сплачено 5 900,00 грн (платіжна інструкція №266 від 10.05.2023 (а.с.45 зворотня сторінка т.1), 16.05.2023 - 5 500,00 грн (платіжна інструкція №279 від 16.05.2023 (а.с.44 зворотня сторінка, 133 т.1) та 23.05.2023 - 5 300,00 грн (платіжна інструкція №321 від 23.05.2023 (а.с.131 зворотня сторінка). Між сторонами також складено та підписаний акт звірки взаємних розрахунків по стану на 31.05.2023 згідно якого за даними ТОВ «ВВН» на 31.05.2023 заборгованість ТОВ «АК Просторпрод» за договором №901 від 25.07.2022 становить 702 454,83 грн (а.с. 126 зворотня сторінка т.1).

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, предмет та підстави позову, докази, які, на її думку, підтверджують заявлені вимоги. Обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи покладений на господарський суд.

Предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар в розмірі 719 154,83 грн відповідно до договору поставки № 901 від 25.07.2022 року на підставі якого здійснювались поставки товару згідно видаткових накладних на загальну суму 1 229 177,84 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку продукції відповідачеві, що підтверджується видатковими накладними наявними в матеріалах справи, а саме: №ВB-00002659 від 27.07.2022 на суму 398 906,58 грн.; № ВB-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн.; № ВB-00002723 від 04.08.2022 на суму 2 208,96 грн.; № ВB-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн..

23 серпня 2022 року відповідачем було повернуто товар на суму 23,01 грн.

Отже, з урахуванням товару, що було повернуто, загальна вартість отриманого відповідачем товару за вищевказаним договором поставки становить 1 229 154,83 грн.

Відповідно до п. 5.4. Договору оплата поставленого товару здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки. Здійснення платежу здійснюється у понеділок, середу та п`ятницю щотижня орієнтуючись на дату настання платежу.

Згідно виписок по рахунках відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару у період з 19.08.2022 по 02.02.2023 у сумі 510 000,00 грн, а саме: 19.08.2022 сплачено 150 000,00 грн, 06.09.2022 - 200 000,00 грн, 07.10.2022 - 20000,00 грн, 24.10.2022 - 30 000,00 грн, 04.11.2022 - 100 000,00 грн, 09.12.2022 - 5 000,00 грн та 02.02.2023 - 5 000,00 грн, із зазначенням у графі призначення платежу - "Оплата за товар зг. договору поставки № 901 від 25.07.2022".

Таким чином, станом на момент подання позову, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за поставлений товар в розмірі 719 154,83 грн. відповідно до наступного розрахунку: 1 229 177,84 грн. (загальна вартість поставленого товару) 23,01 грн. (вартість повернутого товару) 510 000,00 грн. (загальна сума сплачена відповідачем за поставлений Товар ) = 719 154,83 грн.

Водночас, відповідач заперечує факт підписання договору поставки №901 від 25.07.2022, вважає договір неукладеним посилаючись на відсутність проставленого зразку особистого/факсимільного підпису директора покупця у пункті 12.8 договору та проставлення у розділі 13 договору замість власноручного підпису факсиміле підпису директора, а також з огляду на те, що сторонами не погоджено специфікації до договору.

Крім того, відповідачем заперечується особисте підписання директором видаткових накладних наданих позивачем на підтвердження здійснених на підставі договору поставок товару.

Поряд з цим, отримання товару згідно видаткової накладної №ВВ-00004128 від 20 жовтня 2022 р. на суму 355 137,56 грн. відповідач взагалі заперечує.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2023 до суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання № б/н від 20.06.2023 (вх. № 01-34/5811/23 від 21.06.2023) про призначення у справі №902/628/23 судової експертизи. На вирішення судової експертизи просив поставити наступні питання: Яким чином виконаний підпис від імені директора Товариства з обмежено» відповідальністю "АК Просторпрод" Теплицького Є.А . в розділі 13 "Адреси та реквізити сторін" договору поставки № 901 від 25 липня 2022 р. за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису чи пишучи» пристроєм?; Яким чином виконаний підпис в графі "Отримав(ла)" видаткової накладної №ВВ-00004128 від 20 жовтня 2022 р. за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису чи пишучим пристроєм?; Яким чином виконаний підпис в графі "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" товарно-транспортної накладної № ВВ-00004128 від 20 жовтня 2022 р. за допомогою технічних засобів факсимільного відтворенні підпису чи пишучим пристроєм? (а.с. 112-113 т.1).

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що відповідно до ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін у якій мають міститись зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, однак між сторонами цього спору не підписано письмової згоди щодо використання "факсиміле" директора ТОВ "АК Просторпрод", до предмета доказування по справі входять обставини щодо того чи використано під час підписання договору поставки №901 від 25.07.2022 р., видаткової накладної №ВВ-00004128 від 20.10.2022 р. та товарно-транспортної накладної № ВВ-00004128 від 20.10.2022 р. зі сторони "АК Просторпрод" факсимільного відтворення власноручного підпису директора "АК Просторпрод" Теплицького Євгена Аркадійовича.

За наслідком розгляду вказаного клопотання відповідача про призначення експертизи суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання №б/н від 20.06.2023 (вх. №01-34/5811/23 від 21.06.2023) про призначення у справі №902/628/23 судової експертизи, яку занесено до протоколу судового засідання від 03.07.2023. В якому зокрема зазначено, що суд розглянувши клопотання про призначення судової експертизи, враховуючи вимоги статей 98, 99, 100 ГПК України, ухвалив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи відмовити, оскільки судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх обґрунтованих підстав для призначення експертизи у справі (а.с. 190 т.1).

Крім того, в ухвалі Господарського суду Вінницької області від 03.07.2023 суд першої інстанції зокрема відзначив, що враховуючи предмет та підстави позову, обставини справи, характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування та вирішення спору по суті у справі №902/628/23 відсутня дійсна потреба у проведенні судової експертизи, оскільки наявні у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та входять до предмету доказування у цій справі (а.с. 192 зворотня сторінка т.1).

Однак, скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання про призначення експертизи.

Проте, колегія суддів вважає необґрунтованими вказані твердженнями відповідача та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання №б/н від 20.06.2023 про призначення у справі №902/628/23 судової експертизи, враховуючи наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7.1 зазначеного Закону підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто судова експертиза може проводитись як на підставі рішення суду, так і за ініціативою сторін процесу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Так, відповідачем заявлено клопотання про призначення судової експертизи з метою підтвердження факту, яким чином виконаний підпис від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" Теплицького Є.А. в договорі поставки №901 від 25.07.2022, видатковій накладній №ВВ-00004128 від 20.10.2022 та товарно-транспортній накладній №ВВ-00004128 від 20.10.2022 за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису чи пишучим пристроєм.

Поряд з цим, колегія суддів, відзначає, що на вказаних відповідачем документах наявний відтиск печатки ТОВ "АК Просторпрод", що відповідачем не спростовується.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №916/922/19.

В свою чергу, доказів того, що печатка ТОВ "АК Просторпрод" викрадена у відповідача або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, матеріали справи не містять.

При цьому, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року по справі № 918/780/18.

Отже, відтиск печатки на вищевказаних документах є свідченням участі відповідача у здійсненні господарської операції на підставі договору поставки № 901 від 25.07.2022, видаткової накладної №ВВ-00004128 від 20.10.2022 та товарно-транспортної накладної №ВВ-00004128 від 20.10.2022.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з`ясування питання, яким чином виконаний підпис від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" Теплицького Є.А. договорі поставки № 901 від 25.07.2022, видатковій накладній №ВВ-00004128 від 20.10.2022 та товарно-транспортній накладній №ВВ-00004128 від 20.10.2022, не входить до предмета доказування у даній справі, оскільки відповідно до практики застосування позицій Верховного Суду в аналогічних правовідносинах дослідженню підлягає факт переміщення та отримання товару, та встановлення судом обставини, в їх сукупності, про участь Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" у здійсненні господарської операції за вказаними документами, а не з`ясування яким чином директор Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" Теплицький Є.А. підписав їх.

Згідно зі ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Таким чином, за наявності вказаних обставин у їх сукупності висновок експерта, який підтвердив би виконання підпису від імені директора відповідача за допомогою технічних засобів факсимільного відтворення підпису, не має суттєвого значення для справи, оскільки з огляду на виконання відповідачем договору поставки №901 від 25 липня 2022, так як він не заперечує поставку товару на виконання вказаного договору згідно видаткових накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022 на суму 398 906,58 грн, №ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн. та №ВВ-00002723 від 04.08.2023 на суму 2 208,96 грн. підстав для визнання його неукладеним відсутні.

Враховуючи принципи змагальності та рівності сторін, предмет доказування у даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржник аргументовано не довів в чому саме полягає безпідставність відхилення клопотання щодо призначення експертизи судом першої інстанції. Крім того, незгода із відмовою у призначенні експертизи сама по собі не може бути підставою для висновку, що судом допущено у цій частині порушення норм процесуального права, яке є підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки судом першої інстанцій встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, що підтверджується наступним.

Положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано належну сукупність доказів на підтвердження факту здійснення спірних господарських операцій, а саме: оригінали договору поставки №901 від 27.07.2022; видаткових накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022 на суму 398 906,58 грн., №ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн., №ВВ-00002723 від 04.08.2023 та №ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн. та товарно-транспортних накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022, №ВВ-00002660 від 02.08.2022, № ВВ-00002723 від 04.08.2023 та №ВВ-00004128 від 20.10.2022, які підписані керівниками сторін та скріплені печатками товариств (а.с.88-109 т.1) та належним чином їх завірені копії (а.с. 66-87 т.1); належним чином завірені копії платіжних інструкцій: №660 від 19.08.2022, №710 від 05.09.2022, №828 від 07.10.2022, №883 від 21.10.2022, №948 від 04.11.2022, №1067 від 09.12.2022, №131 від 02.02.2023, №266 від №266 від 10.05.2023, №279 від 16.05.2023, №321 від 23.05.2023 про сплату відповідачем заборгованості із зазначенням відповідачем у графі призначення платежу про оплату вказаної заборгованості за договором №901 від 27.07.2022 (а.с. 45 зворотня сторінка, а.с.44 зворотня сторінка, 133, 131 зворотня сторінка, 163-168 зворотня сторінка т.1); складені та зареєстровані позивачем податкові накладні на підтвердження здійснення спірних господарських операцій №710 на суму 398 906,58 грн, № 94 на суму 472 924,74 грн, № 155 на суму 2 208,96 грн, № 428 на суму 355 137,56 грн (а.с. 153-160 т.1).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Тобто саме сторони правовідносин мають визначати питання щодо допустимості використання у їх господарських правовідносинах факсимільного відтворення підписів їх повноважних представників.

Згідно положень п 12.8. договору поставки №901 від 27.07.2022, сторони узгодили, що покупець при оформленні та підписанні договорів, додаткових угод, додатків, актів, а також інших юридичних та бухгалтерських документів, пов`язаних з цим договором та його виконанням, має право використовувати факсимільне відтворення підпису директора або уповноваженої особи покупця, а інша сторона не заперечує і погоджується на таке використання.

Суд апеляційної інстанції також враховує положення абзацу 2 пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/704, використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір поставки №901 від 27.07.2022; видаткові накладні № ВВ-00002659 від 27.07.2022 на суму 398 906,58 грн., № ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн., №ВВ-00002723 від 04.08.2023 та №ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн та товарно-транспортні накладні підписані відповідачем у передбачений спосіб договором поставки №901 від 27.07.2022.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Статтями 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Колегія суддів наголошує, що визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 (далі - Положення), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.4 Положення обов`язковими реквізитами документа є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості поставленого товару.

В контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що з реквізитів видаткових накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022 р. на суму 398 906,58 грн., № ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн., № ВВ-00002723 від 04.08.2023 та № ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн. вбачається найменування товару, його штрихкод, кількість, ціну з ПДВ, загальну вартість, підставою господарської операції вказано договір №901 від 27.07.2022, підписи уповноважених осіб позивача та відповідача, зокрема виконаний у спосіб передбачений вказаним договором.

Згідно виписок по рахунках відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару у період з 19.08.2022 по 02.02.2023 у сумі 510 000,00 грн, а саме: 19.08.2022 сплачено 150 000,00 грн, 06.09.2022 - 200 000,00 грн, 07.10.2022 - 20000,00 грн, 24.10.2022 - 30 000,00 грн, 04.11.2022 - 100 000,00 грн, 09.12.2022 - 5 000,00 грн та 02.02.2023 - 5 000,00 грн, із зазначенням у графі призначення платежу - "Оплата за товар зг. договору поставки № 901 від 25.07.2022".

Таким чином, посилання позивача на номер та дату договору у вказаних видаткових накладних та відповідачем у платіжних інструкціях при здійсненні розрахунків за товар підтверджує обставину укладення між сторонами договору поставки №901 від 25.07.2022 та вчинення дій на його виконання.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що на договорі поставки та видаткових накладних підпис від імені директора відповідача скріплено печаткою відповідача. Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин (п. 5.2.12 постанови Верховного Суду 23.07.2019 у справі № 918/780/18).

Отже, відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій. Однак, відповідачем не надавались суду докази, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Відтак, твердження відповідача про недоведення позивачем належними і допустимими доказами обставини підписання договору представником відповідача та виникнення заборгованості на підставі наданих позивачем видаткових накладних спростовуються матеріалами справи.

Посилання відповідача на те, що сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме щодо предмету та ціни поставки за договором, оскільки сторонами не була підписана специфікація до договору поставки № 901 від 25.07.2022, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки приймання-передача товару відбулося на підставі товарно-транспортних та видаткових накладних від 27.07.2022, від 02.08.2022, від 04.08.2023 та від 20.10.2022 оформлених після укладення договору поставки.

Асортимент, найменування, кількість товару, ціна за одиницю вимірювання, загальна вартість товару, які зазначені у видаткових накладних від 27.07.2022, від 02.08.2022, від 04.08.2023 наданих позивачем є ідентичними до відомостей щодо асортименту, найменування, кількості товару, ціни за одиницю вимірювання, загальної вартості товару, які зазначені у видаткових накладних наданих відповідачем.

Примірники видаткових накладних, які надані і позивачем і відповідачем містять посилання на номер і дату договору поставки № 901 від 25.07.2022 та скріплені печатками відповідача.

Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до пункту 2.1. договору поставки № 901 від 25.07.2022 постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця.

Згідно правил ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року поставка товару на умовах DDP означає, що продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до місця призначення.

Згідно пункту 2.3. договору поставки, пункт поставки вказується покупцем у замовленні на партію товару. Адреса поставки вказується у додатку № 3 до договору "Графік поставки" та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до додатку № 3 до договору поставки адресою поставки є Вишневе, вул.Київська, 4, день поставки - вівторок.

На підтвердження виконання зобов`язання з поставки товару на умовах DDP до місця призначення позивачем надано товарно-транспортні накладні №ВВ-00002659 від 27.07.2022, №ВВ-00002660 від 02.08.2022, № ВВ-00002723 від 04.08.2023 та № ВВ-00004128 від 20.10.2022.

У цих товарно-транспортних накладних зазначено, що вантажовідправником є Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВН", вантажоодержувачем є Товариством з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод".

Приймаючи до уваги, що у договорі поставки сторонами було погоджено умови поставки товару та на виконання цих умов відповідачем було здійснено доставку товару до місця призначення, а видаткові накладні навпаки умов щодо доставки (перевезення) товару не містять, твердження відповідача про позадоговірну поставку товару на підставі правочину, укладеного у спрощений спосіб судом відхиляються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставина не підписання сторонами специфікації до договору не свідчить про непогодження сторонами істотних умов договору та відсутність зобов`язань у відповідача з оплати отриманого товару, оскільки умовами погодженого сторонами договору визначено передачу товару за видатковими накладними та зазначено, що загальна сума цього договору обумовлюється сумами зазначеними у накладних на кожну партію товару, що були поставлені протягом строку дії договору.

Судом апеляційної інстанції враховано, що істотні умови поставки (предмет поставки, ціна, загальна вартість товару) були відображені сторонами у видаткових накладних №ВВ-00002659 від 27.07.2022 на суму 398 906,58 грн, № ВВ-00002660 від 02.08.2022 на суму 472 924,74 грн, №ВВ-00002723 від 04.08.2023 на суму 2 208,96 грн. та № ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн, на підставі яких позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача про те, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору поставки та його неукладеності.

Колегія суддів зазначає, що якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19.

Поряд з цим, твердження відповідача, що він не отримував товар згідно видаткової накладної №ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн. з підстав того, що в ній не зазначено замовлення покупця на доставку товару, спростовується наступним.

Як вбачається із видаткової накладної № ВВ-00004128 від 20.10.2022 на суму 355 137,56 грн, до складу товару поставленого згідно вказаної видаткової накладної входять продовольчі товари, які відносяться до групи харчових продуктів «бакалія» (пункти 3-6 накладної), з зазначенням: "договір: №901 від 25.07.2022".

Відповідно до платіжних інструкцій № 266 від 10.05.2023 на суму 5900,00 грн, №279 від 16.05.2023 на суму 5500,00 грн, №321 від 23.05.2023 на суму 5300,00 грн відповідачем при здійсненні оплати у призначенні платежу зазначено "оплата за бакалія згідно договору поставки №901 від 25.07.2022".

Таким чином, відповідачем частково було здійснено оплату товару за видатковою накладною №ВВ-00004128 від 20.10.2022, що свідчить про визнання відповідачем обов`язку зі сплати товару, поставленого за вказаною видатковою накладною.

Твердження відповідача у апеляційній скарзі, що у справі відсутні докази, що оплати згідно платіжних інструкцій № 266 від 10.05.2023 на суму 5 900 грн., № 279 від 16.052023 на суму 5500 грн. та № 321 від 23.05.2023 на суму 5300,00 грн., які надані як позивачем так і відповідачем, в призначені платежу по яких зазначено: «Оплата за бакалія зг. Договору поставки №901 від 25.07.2022р.», були зараховані позивачем саме в якості оплати за видатковою накладною № ВВ-00004128 від 20 жовтня 2022 року спростовуються тим, що зазначаючи вищевказане призначення платежу, відповідач визнав отримання від позивача товари групи «бакалія», які зазначені лише у видатковій накладній №ВВ-00004128 від 20.10.2022.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи №910/23097/17.

Так, обставина здійснення між сторонами господарських операцій з поставки товару за договором згідно наданих позивачем видаткових накладних підтверджується складенням та реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем податкових накладних №710 на суму 398 906,58 грн, № 94 на суму 472 924,74 грн, № 155 на суму 2 208,96 грн, № 428 на суму 355 137,56 грн (а.с.153-160 т.1).

Постачальником, згідно вказаних податкових накладних є позивач, а одержувачем відповідач. На вказаних податкових накладних, зроблені відмітки податкового органу про те, що вони доставлені контрагенту.

Таким чином, оцінюючи подані позивачем податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, судова колегія дійшла висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт поставки товару відповідачу, в тому числі на суму 355 137,56 грн. згідно видаткової накладної № ВВ-00004128 від 20.10.2022.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19, від 31.03.2021 у справі №910/17881/19, від 08.12.2021 у справі №910/5953/17, від 15.12.2021 у справі №910/4908/21 тощо).

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Одним із аспектів змісту добросовісності є заборона суперечливої поведінки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. (пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

Застосовуючи принцип добросовісності та принцип заборони суперечливої поведінки, суд апеляційної інстанції вважає, що фактичні дії відповідача з прийняття товару від позивача відповідно до видаткових накладних з посиланням на номер і дату договору без зауважень та заперечень, часткової оплати заборгованості за договором та видатковими накладними з призначенням платежу, яке містить посилання на спірний договір поставки свідчать про схвалення відповідачем обставин поставки товару за договором та вказаними видатковими накладними, у зв`язку з чим відповідач надалі не може заперечувати у суді дійсність оформлених та підписаних зі свого боку документів, оскільки така поведінка суперечить його попереднім діям, на які позивач обґрунтовано покладався як на прояв добросовісності та розумності щодо належного виконання умов договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за поставлений товар за договором у розмірі 719 154,83 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено умови договору в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу у розмірі 719 154,83 грн.

Приймаючи до уваги подані сторонами під час розгляду справи докази часткової сплати суми основного боргу у розмірі 16 700,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №266 від 10.05.2023 на суму 5 900,00 грн, № 279 від 16.05.2023 на суму 5 500,00 грн, № 321 від 23.05.2023 року на суму 5300,00 грн, що містяться у матеріалах справи (а.с. 109 зворотня сторона, 110, 113 зворотня сторона т.1), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі в частині стягнення 16 700,00 гривень заборгованості за поставлений товар підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас доказів щодо сплати решти заборгованості за поставлений товар у розмірі 702 454,83 грн відповідач суду не надав. Розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 702 454,83 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 152 028,38 грн пені, колегія суддів зазначає наступне.

В силу п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Положеннями пункту 8.4. договору поставки № 901 від 25.07.2022 визначено, що за порушення строків оплати передбачених цим договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка діяла на момент прострочення платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 229 177,84 гривень, повернено на суму 23,01 гривень.

Приймаючи до уваги, що оплата поставленого товару здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару, то прострочення в оплаті товару за видатковою накладною від 27.07.2022 виникло з 27.09.2022, за видатковою накладною від 02.08.2022 - з 04.10.2022, за видатковою накладною від 04.08.2022 - з 04.10.2022 та за видатковою накладною від 20.10.2022 - з 20.12.2022.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Як вбачається із розрахунку пені здійсненого позивачем, розрахунок здійснено у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення за видатковими накладними від 02.08.2022 року, від 04.08.2022 року та від 20.10.2022 року. Загальна сума нарахованої позивачем пені складає 152 028,38 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів встановлено, що сума пені складає 159 082,32 грн.

Приймаючи до уваги, що відповідно до приписів статті 14 ГПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а також те, що сума пені визначена позивачем є меншою ніж сума пені визначена судом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 152 028,38 грн.

ЄСПЛ у пункті 6 рішення виснував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09 грудня 1994 року у справах "Руіз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29, та "Гарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява N 30544/96, пункт 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15 листопада 2007 року у справі "Бендерський проти України" (Benderskiy v. Ukraine), заява N 22750/02, пункти 42-47; від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява N 63566/00, пункт 25; від 07 жовтня 2010 року у справі "Богатова проти України" (Bogatova v. Ukraine), заява N 5231/04, пункти 18, 19).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області 12.09.23р. у справі №902/628/23 в частині стягнення 355 137,56 грн. основної заборгованості та 62 270,10 грн. пені відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Просторпрод" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області 12.09.23р. у справі №902/628/23 в частині стягнення 355 137,56 грн. основної заборгованості та 62 270,10 грн. пені, без змін.

2. Справу №902/628/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "11" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.