ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа№ 24/142-б

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Сотнікова С.В.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників:

від ВАТ "Радикал" - Кучерявий Д.В. ордер АІ №1469481 від 29.09.2023р.;

ліквідатор Ткачук О.В. - не з`явився;

від ТОВ Фірма "Маг" - Будова Н.М. ордер АІ №1257912 від 27.07.2022р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Радикал" і Товариства з обмеженою відповідністю (далі - ТОВ) Фірма "Маг"

на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р.

(повний текст складено 11.09.2023р.)

у справі №24/142-б (головуючий суддя Чеберяк П.П., судді: Мудрий С.М., Пасько М.В.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Радикал"

до ТОВ Фірма "Маг"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

в межах справи №24/142-б

за заявою Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Київенерго"

до ВАТ "Радикал"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 03.08.2023р. у справі №24/142-б в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ВАТ "Радикал" подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р., в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ВАТ "Радикал" до ТОВ Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в повному обсязі; судові витрати, пов`язані з розглядом даної заяви покласти на відповідача - ТОВ Фірма "Маг".

Також, не погоджуючись із винесеним рішенням, ТОВ Фірма "Маг" подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р., в якій просить змінити оскаржуване рішення за позовом ліквідатора ВАТ «Радикал» до ТОВ Фірма "Маг" у справі №24/142-6 про банкрутство ВАТ «Радикал» шляхом викладення його мотивувальної частини з урахуванням доводів апеляційної скарги; також визнати нечинним рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р. за позовом ліквідатора ВАТ «Радикал» до ТОВ Фірма "Маг" у справі №24/142-6 про банкрутство ВАТ «Радикал» в частині встановлених цим рішенням наступних обставин, а саме:

1) того, що керуючим санацією ВАТ «Радикал» Стадником Д.В. було відчужено нерухоме майно позивача за адресою: м.Киів, вул.Краківська 28-А, 28-Б в процедурі санації особливо небезпечного підприємства в порушення встановленого Законом порядку вчинення таких дій, а саме: - без затвердження судом та комітетом кредиторів ВАТ «Радикал» відповідних змін до плану санації, які б передбачали можливість продажу нерухомого майна боржника не в складі цілісно майнового комплексу, а частинами; - без проведення конкурсу з продажу майна особливо небезпечного підприємства частинами, із покладенням обов`язків на покупця щодо виконання плану санації ВАТ «Радикал»; - майно було відчужено фактично безкоштовно на користь третьої особи - ТОВ «Фірма «Маг», яка не має жодного відношення до процедури банкрутства боржника;

2) того, що судом встановлено, що договір від 25.12.2007р. є нікчемним, а також обставини його укладення керуючим санацією ВАТ "Радикал" з порушенням встановленого Законом про банкрутство порядку реалізації майна боржника;

3) того, що у зв`язку зі встановленням відсутності волевиявлення та необхідного вираження волі позивача - власника спірного майна, доведеним є факт належності права власності позивачу та вибуття спірного майна з його володіння у протиправний спосіб;

4) того, що доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача не з його волі;

5) того, що з огляду на наведені висновки, а саме «воля власника майна - боржника вже при відкритті справи про банкрутство обмежується, як у силу закону, так шляхом призначення спеціального суб`єкта - арбітражного керуючого. Обмеження правосуб`єктності у цьому випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання відносин банкрутства (неспроможності), що виходять з інтересів підтримки усталеного господарського обігу, недопуску серйозних економічних потрясінь, з необхідності захисту інтересів не тільки боржника, а й осіб, пов`язаних із ним.» - суд приймає до уваги доводи ліквідатора позивача, що спрямовані на доведення обставин відсутності волі власника; резолютивну частину рішення, після слів «вирішив» - залишити без змін; судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ВАТ "Радикал" просить відмовити ТОВ Фірма "Маг" у задоволенні апеляційної скарги на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ Фірма "Маг" просить апеляційну скаргу ВАТ "Радикал" залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ТОВ Фірма "Маг" задовольнити.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023р. та 27.10.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ВАТ "Радикал" та ТОВ Фірма "Маг" на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р. у справі №24/142-б; розгляд апеляційних скарг призначено на 13.11.2023р.; об`єднано апеляційні скарги ТОВ Фірма "Маг" та ВАТ "Радикал" на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р. у справі №24/142-б в одне апеляційне провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023р. заяву ТОВ Фірма "Маг" в частині відводу судді Остапенка О.М. залишено без розгляду; визнано заяву ТОВ Фірма "Маг" про відвід суддів Пантелієнка В.О. та Сотнікова С.В. у справі №24/142-б за апеляційними скаргами ТОВ Фірма "Маг" та ВАТ "Радикал" на рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р. у справі №24/142-б необґрунтованою; матеріали справи №24/142-б передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст.32 Господарського процесуального кодексу України з метою розгляду заяви ТОВ Фірма "Маг" про відвід суддів Пантелієнка В.О. та Сотнікова С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2023р. у справі №24/142-б за апеляційними скаргами ТОВ "Фірма "Маг" та ВАТ "Радикал" на рішення господарського суду м. Києва від 03.08.2023р. відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Фірма "Маг" про відвід суддів Пантелієнка В.О. та Сотнікова С.В.; матеріали справи №24/142-б повернуто на розгляд колегії суддів у складі: головуючого - судді Пантелієнка В.О., суддів: Сотнікова С.В., Отрюха Б.В.

10.11.2023р. до апеляційного суду від ТОВ "Фірма "Маг" надійшли пояснення до апеляційного розгляду рішення господарського суду м. Києва від 03.08.2023р. у справі №24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023р. оголошено перерву у судовому засіданні по справі №24/142-б до 11.12.2023р.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників ВАТ "Радикал" і ТОВ Фірма "Маг", дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У провадженні господарського суду м.Києва перебувала справа №24/142-б за заявою АЕК "Київенерго" про банкрутство ВАТ "Радикал" на стадії ліквідації, введеної постановою господарського суду м.Києва від 30.11.2016р.

15.11.2019р. до господарського суду м.Києва звернулось ВАТ "Радикал" з позовом до ТОВ Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду м.Києва від 15.11.2019р. було прийнято позовну заяву ВАТ "Радикал" до ТОВ Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння до розгляду в межах справи №24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал" та призначено підготовче засідання.

Ухвалами господарського суду м.Києва від 01.12.2020р. було прийнято позовну заяву ВАТ "Радикал" до ТОВ Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння до розгляду в межах справи №24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал" та призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду м.Києві від 08.04.2021р. було закрито підготовче провадження та призначено позовну заяву ВАТ "Радикал" до ТОВ Фірма "Маг" про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи №24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал" до судового розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Ткачуком О.В. було встановлено, що на підставі рішення Арбітражного суду м.Києва від 18.06.2001р. у справі 24/142-б/323 було визнано право власності ВАТ "Радикал" на два нежитлових будинки по вул. Краківській, 28-А та 28-Б у м.Києві.

На підставі зазначеного рішення Арбітражного суду за ВАТ "Радикал" було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна право власності на будівлі за адресою: вул. Краківська, 28-а та 28-б у м.Києві:

№006789 від 01.02.2005р. на 2-х поверховий нежилий будинок (літ. А) площею 865,6 кв.м по вул. Краківській, 28-А у м.Києві,

№010969 від 13.10.2005р. на нежилий будинок (літ. А) площею 849,5 кв.м по вул. Краківській, 28-Б у м.Києві.

Дані обставини також були встановлені в постанові Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.03.2009р. у справі №13/449 за позовом заступника прокурора Дніпровського району м.Києва в інтересах держави в особі Санітарно-епідеміологічної станції Дніпровського району м. Києва про скасування державної реєстрації та визнання недійсним реєстрації посвідчення прав власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Краківській, 28-а та вул. Краківській, 28-б у м. Києві, зареєстрованих за ВАТ "Радикал".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №13/449 від 10.06.2010р. було скасовано постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.03.2009р., відмовлено в задоволенні позову заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Санітарно-епідеміологічної станції Дніпровського району м. Києва, провадження у справі закрито.

З Єдиного державного реєстру судових рішень ліквідатор дізнався, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000178 від 28.11.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за фактом незаконного відчуження майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-а, 28-б.

З ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 11.01.2019р. у кримінальному провадженні №0000178 від 28.11.2018р. вбачається, що 19.04.2013р. право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Фірма "Маг" та видано свідоцтва на право власності:

- нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 865,6 кв.м в м.Київ, вул. Краківська, 28-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0, свідоцтво про право власності № 2649359;

- нежитловий будинок (літ. "А"), загальною площею 849,5 кв.м в м.Київ, вул. Краківська, 28-б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 0, свідоцтво про право власності № 2640732.

На виконання ухвали господарського суду м.Києва від 03.12.2019р. у справі №24/142-б щодо витребування документів, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м Київ) було надано належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ відносно об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-а, 28-б (реєстраційні номери та 0).

Із наданих матеріалів реєстраційних справ вбачається, що право власності ТОВ "Фірма "МАГ" на два нежитлових будинки по вул. Краківській, 28-А та 28-Б у м.Києві було зареєстровано на підставі, зокрема, договору від 25.12.2007р., що укладений між ВАТ "Радикал" (боржник, позивач) та ТОВ "Фірма "МАГ" (кредитор, відповідач), згідно з яким кредитор зобов`язується передати боржнику кредиторські вимоги (майнові права) до боржника в частині 3 513 000,00 грн., а боржник взамін зобов`язується передати кредитору майно, визначене даним договором, внаслідок чого зобов`язання боржника перед кредитором задовольнити кредиторські вимоги, визнані ухвалою господарського суду м. Києва від 04.09.2006р. по справі №24/142-б шляхом сплати грошових коштів припиняється в частині 3 513 000,00 грн. (п.1.2. Договору).

Згідно з п.3.1 договору боржник передає у власність, а кредитор - приймає у власність наступне майно - об`єкти нерухомості:

об`єкт нерухомості, що утворює цілісний майновий комплекс ВАТ "Радикал", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-А та складається з 2-поверхового нежилого будинку (літ. А) загальною площею 865,6 кв.м.;

об`єкт нерухомості, що утворює цілісний майновий комплекс ВАТ "Радикал", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Краківська, 28-Б та складається з нежилого будинку (літ. А) загальною площею 849,5 кв.м..

Відповідно до п.3.7 договору цей договір укладено у відповідності до плану санації ВАТ "Радикал", затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.12.2002р. по справі № 24/142-б та доповнення до плану санації ВАТ "Радикал", затвердженого ухвалою Господарського суду м. Києва по справі №24/142-б від 29.12.2005р., схваленого на засіданні комітету кредиторів ВАТ "Радикал" 13.10.2005р. (протокол засідання від 13.10.2005р.).

У наданих матеріалах реєстраційних справ також наявні копії: доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" без дати, акту приймання передачі вищевказаних об`єктів нерухомого майна від ВАТ "Радикал" на користь ТОВ "Фірма "МАГ" від 25.12.2007р. та Довідка ВАТ "Радикал" від 25.12.2007р. про списання з балансу ВАТ "Радикал" таких об`єктів та передачу їх ТОВ "Фірмі "МАГ".

Всі вищевказані документи мають звичайну письмову форму та підписані зі сторони ВАТ "Радикал" керуючим санацією Стадник Д.В.

Згідно з доповненням до плану санації ВАТ "Радикал", дата створення якого відсутня, та яке підписано одноосібно керуючим санацією ВАТ "Радикал" Стадником Д.В., дане доповнення до плану санації ВАТ Радикал" було складено у відповідності до ст.18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та плану санації ВАТ "Радикал", затвердженого ухвалою господарського суду м. Києва по справі №24/142-б від 27.12.2005р.

Умовами вказаного доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" передбачено, зокрема:

- обмін вимог кредиторів на активи (майно) боржника. При цьому обміну підлягають вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів судом, що здійснює провадження у справі про банкрутство ВАТ "Радикал". В обмін на кредиторські вимоги кредитор набуває право власності на будь-які активи (майно) боржника - ВАТ "Радикал" вартістю (яка визначена у висновку про експертну вартість майна) згідно розміру кредиторських вимог;

- здійснити у відповідності до ст.604 ЦК України заміну первісних грошових зобов`язань боржника - ВАТ "Радикал" (повністю або частково) новими зобов`язаннями, в тому числі передачею у власність кредиторів (чиї кредиторські вимоги включені до реєстру вимог кредиторів судом, що здійснює провадження у справі про банкрутство ВАТ "Радикал") майна боржника вартістю (яка визначена у висновку про експертну вартість майна) згідно розміру кредиторських вимог;

- задоволення кредиторських вимог, включених до реєстру вимог кредиторів ВАТ "Радикал" проводиться з дня затвердження доповнення до плану санації ВАТ "Радикал" судом, що здійснює провадження у справі про банкрутство ВАТ "Радикал" в порядку черговості, установленої ст.31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Однак, в матеріалах справи №24/142-б про банкрутство відсутні план санації, доповнення до нього, відсутні ухвали суду про затвердження плану санації, зокрема від 27.12.2002р., від 27.12.2005р., доповнення до плану санації, зокрема від 29.12.2005р., відсутні протоколи засідання комітету кредиторів, на яких були розглянуті та затверджені план санації та доповнення до нього, зокрема від 13.10.2005р., відсутні звіти та висновки про оціночну вартість об`єктів нерухомого майна ВАТ "Радикал" за адресою м.Київ, вул. Краківська, 28-А та 28-Б, про які йдеться у п.п. 3.7,3.8 договору від 25.12.2007р.

Більш того, в матеріалах справи №24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал" відсутні будь-які документи, які б підтверджували кредиторські вимоги ТОВ "Фірма "МАГ" до ВАТ "Радикал", зокрема на суму 3 513 000,00 грн., а також ухвали суду про визнання ТОВ "Фірма "МАГ" кредитором ВАТ "Радикал", реєстр вимоги кредиторів ВАТ "Радикал", до якого були б включені такі вимоги, докази розгляду керуючим санацією Стадником Д.В. грошових вимог ТОВ "Фірма "МАГ" та визнання кредитором ВАТ "Радикал".

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, договір від 25.12.2007р., за яким фактично відбулась міна між позивачем та відповідачем, а саме кредиторські вимоги були обміняні на нерухоме майно боржника, був укладений в простій письмовій формі та не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.209 Цивільного кодексу України, (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти", на вимогу замовника підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.715 Цивільного кодексу України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Відповідно до ст.716 Цивільного кодексу України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст.657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, оскільки умовами договору від 25.12.2007р. було передбачено обмін кредиторських вимог на нерухоме майно позивача, то такий договір в силу закону повинен бути посвідчений нотаріально.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ч.1, ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України).

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, колегія суддів погоджується з доводами позивача, щодо нікчемності укладеного між сторонами договору від 25.12.2007р.

Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства, який введено в дію з 21.10.2019р., а до введення в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними у застосуванні при розгляді цих справ.

21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство). Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи дату порушення провадження у справі 24/142-б про банкрутство ВАТ "Радикал", а також те, що договір щодо передачі нерухомого майна позивача в обмін на кредиторські вимоги відповідача від 25.12.2007р. укладений до набрання чинності КУзПБ, до спірних правовідносин у цій справі мають застосовуватися положення Закону про банкрутство (у відповідній редакції).

Відповідно до ч.8 ст.43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на час укладення договору), з метою задоволення вимог кредиторів у процедурі санації може бути здійснено продаж майна боржника лише як цілісного майнового комплексу шляхом проведення конкурсу в порядку, встановленому статтею 19 цього Закону та законодавством з питань приватизації.

Цілісний майновий комплекс - об`єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої господарської діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи, які в установленому порядку відокремлюються в самостійні об`єкти (п.1.1. Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, в тому числі казенних підприємств, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 05.05.2001р. №787).

Таким чином, керуючим санацією ВАТ "Радикал" Стадником Д.В. було відчужено нерухоме майно позивача за адресою м.Київ, вул. Краківська 28-А, 28-Б в процедурі санації особливо небезпечного підприємства в порушення встановленого Законом порядку вчинення таких дій, а саме:

- без затвердження судом та комітетом кредиторів ВАТ "Радикал" відповідних змін до плану санації, які б передбачали можливість продажу нерухомого майна боржника не в складі цілісно майнового комплексу, а частинами;

- без проведення конкурсу з продажу майна особливо небезпечного підприємства частинами, із покладенням обов`язків на покупця щодо виконання плану санації ВАТ "Радикал";

- майно було відчужено фактично безкоштовно на користь третьої особи - ТОВ "Фірма "МАГ", яка не має жодного відношення до процедури банкрутства боржника.

Щодо заявлених позивачем вимог, з рахуванням заяви про зміну предмету позову, про витребування спірного нерухомого майна з чужого незаконного володіння відповідача апеляційни суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України, ст.4 Господарського процесуального кодексу право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі №924/831/17, від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18 ).

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Так, у постанові від 15.06.2021р. у справі №916/585/18(916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст.388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.1-3 ст.388 Цивільного кодексу України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №183/1617/16).

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15.02.2022р. у справі №911/3034/15(911/3692/20).

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021р. у справі №925/1351/19).

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до ст.388 Цивільного кодексу України.

Володілець визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. З огляду на приписи частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України, добросовісність набувача майна презюмується. У випадку, якщо володілець речі знав чи повинен був знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Для визнання набувача недобросовісним потрібне встановлення наміру чи грубої необережності, що встановлюється, виходячи із презумпції добросовісності набувача (постанова Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі №911/3312/17).

Місцевим судом правильно встановлено, що договір від 25.12.2007р. є нікчемним, а також обставини його укладення керуючим санацією ВАТ "Радикал" з порушенням встановленого Законом про банкрутство порядку реалізації майна боржника.

Воля власника майна - боржника вже при відкритті справи про банкрутство обмежується як у силу закону, так і шляхом призначення спеціального суб`єкта - арбітражного керуючого. Обмеження правосуб`єктності у цьому випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання відносин банкрутства (неспроможності), що виходять з інтересів підтримки усталеного господарського обігу, недопуску серйозних економічних потрясінь, з необхідності захисту інтересів не тільки боржника, а й осіб, пов`язаних із ним.

Тому місцевим судом правильно прийняті до уваги доводи ліквідатора позивача, спрямовані на доведення обставин відсутності волі власника.

У зв`язку зі встановленням відсутності волевиявлення та необхідного вираження волі позивача - власника спірного майна доведеним є факт належності права власності позивачу та вибуття спірного майна з його володіння у протиправний спосіб.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача не з його волі.

Отже, власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Тому місцевий суд дійшов правильного висновку щодо наявності порушених прав боржника та правових підстав для звернення ліквідатора боржника до суду з позовом про витребування майна у відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у письмових поясненнях від 20.05.2021р. було заявлено вимогу про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 Цивільного кодексу України ).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Колегія суддів звертає увагу, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України ).

До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна, на підставі статей 203, 215, 387, 388 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018р. у справі №362/44/17, від 07.11.2018р. у справі №372/1036/15-ц, від 20.11.2018р. у справі №907/50/16, від 05.12.2018р. у справі №522/2201/15-ц та відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018р. у справі №911/926/17, від 23.01.2019р. у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019р. у справі №910/2868/16.

У постанові від 23.04.2019р. у справі №Б-19/207-09 судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшла висновків, що для суб`єкта підприємницької діяльності, як сторони правочину (договору), днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Така ж правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019р. у справі №910/2966/18, від 21.07.2021р. у справі №910/8137/19 (910/13186/20).

У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020р. у справі №10/5026/995/2012 сформовано висновок про те, що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.

Враховуючи, що Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність) і чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником), Верховний Суд акцентував, що при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство, так і дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні положення стосовно позовної давності. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.07.2021р. у справі №910/8137/19 (910/13186/20), від 30.04.2020р. у справі №5023/5847/11.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (постанова Верховного Суду України від 27.05.2014р. у справі №5011-32/13806-2012).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.11.2019р. у справі №914/3224/16, в якій наведено висновок, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Місцевим судом правильно встановлено, що початок перебігу строку позовної давності, у даному випадку, належить обчислювати саме від дня вибуття спірного майна з володіння власника, а саме з 25.12.2007р., тобто дати укладення договору між ВАТ "Радикал" в особі керуючого санацією Стадника Д.В. та відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача стосовно спливу встановленого ст.257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Тому місцевий суд законно і обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 270, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ВАТ "Радикал" і ТОВ Фірма "Маг" залишити без задоволення, а рішення господарського суду м.Києва від 03.08.2023р. у справі №24/142-б - без змін.

Справу №24/142-б повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складений та підписаний 13.12.2023р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко

Судді С.В. Сотніков

Б.В. Отрюх