РІШЕННЯ

04 грудня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/609/23

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Петрик І.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі", 46001, вул. Руська, 44, м. Тернопіль,

до відповідача Тернопільської районної військової адміністрації, 46018, Майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, вул. Солом`янська, 13, м. Київ.

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії

за участі представників:

позивача: адвоката Кукурудзи А.Є. ордер серія ВО №1059692 від 06.09.2023

відповідача: начальника юридичного відділу Гринишина П.О., доручення № 01-2365/01-12 від 12.10.2023;

третьої особи: не прибув.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою до Тернопільської районної військової адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправною бездіяльність Тернопільської районної військової адміністрації щодо розгляду клопотання позивача від 19.07.2023 про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та зобов`язати Тернопільську районну військову адміністрацію розглянути клопотання позивача від 19.07.2023 про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га за кадастровим номером :02:001:2684 та прийняти передбачене законом рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення його прав та законних інтересів спричинених протиправною бездіяльністю органу виконавчої влади, наслідки якої призвели до виникнення, зміни або припинення його цивільних прав та інтересів щодо набуття права користуванням земельною ділянкою під належним позивачу на праві власності об`єктом незавершеного будівництва.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2023 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23 жовтня 2023 року на 10:00 год, та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

16 жовтня 2023 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 13.10.2023 (вх. № 8275), в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки Тернопільська районна державна адміністрація не є розпорядником спірної земельної ділянки та не наділена правами щодо розгляду клопотання позивача від 19.07.2023 про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та прийняття рішення. Також вказує на те, що Тернопільська районна державна адміністрація не є належним відповідачем, і жодних обов`язків перед позивачем не несе.

При цьому, відповідач посилається на прийнятий Верховною Радою України 28.04.2021 року Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-1X, яким внесено зміни в Земельний кодекс України. Зокрема, відповідно до абзаців 1, 4 підпункту "е", пункту 24, Розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України, земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

До державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Окрім того, 16.10.2023 аналогічний за змістом відзив на позовну заяву б/н від 13.10.2023 (вх. № 8275) надійшов через підсистему Електронний суд від представника відповідача.

23.10.2023, суд відклав підготовче засідання, без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, на 13 листопада 2023 року о 11:30 год.

24.10.2023 на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшла відповідь на відзив б/н від 23.10.2023 (вх.8528) у якій позивач спростовує аргументи відповідача викладені у відзиві на позов.

30 жовтня 2023 року до Господарського суду Тернопільської області від представника Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ОСОБА_1. надійшла заява б/н від 30.10.2023 року (вх.№8688), яка сформована та підписана в системі "Електронний суд", згідно якої останній просить провести підготовче засідання 13 листопада 2023 року та всі наступні судові засідання у справі № 921/609/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участі представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31 жовтня 2023 року задоволено заяву б/н від 30.10.2023 (вх.№8688 від 30.10.2023) представника Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, щодо участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 921/609/23 та постановлено підготовче засідання у справі № 921/609/23, призначене на 13 листопада 2023 року о 11:30 год., та всі наступні засідання у справі № 921/609/23 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", забезпечено участь представникам третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судових засіданнях у справі № 921/609/23 у режимі відеоконференції.

03.11.2023 від Тернопільської районної військової адміністрації на адресу Господарського суду Тернопільської області, через підсистему Електронний суд, надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 03.11.2023 (вх. № 8876) аналогічні за змістом відзиву на позов у яких відповідач зазначає, що Тернопільська районна державна адміністрація не є належним відповідачем у цій справі, та жодних обов`язків перед позивачем не несе, до заперечень долучено клопотання про поновлення строку на їх подання.

13 листопада 2023 року, суд поновив відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив, долучив їх до матеріалів справи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.11.2023 о 10 год. 30 хв., без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про це у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, про що присутні представники сторін повідомлені під розписку у судовому засіданні, а представник третьої особи в режимі відеоконференції.

21.11.2023 на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшли пояснення б/н від 20.11.2023 (вх.9405) у яких позивач серед іншого зазначає про те, що 27.06.2023 позивач також звертався із клопотанням до Тернопільської обласної військової адміністрації про надання йому в оренду строком на 10 років вказану вище земельну ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684.

Листом від 10.07.2023 року за № 03-6275/15 Тернопільська обласна військова адміністрація на вказане вище клопотання повідомила позивача, що вона не є розпорядником вказаної у зазначеному клопотанні земельної ділянки, при цьому посилаючись на ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, що на думку позивача вказує на те, що розпорядником земельної ділянки є Тернопільська районна військова адміністрація.

24.11.2023 від Тернопільської районної військової адміністрації на адресу Господарського суду Тернопільської області, через підсистему Електронний суд, надійшли додаткові пояснення у справі б/н від 24.11.2023 (вх. № 9545) у яких відповідач спростовує твердження представника позивача про те, що зі змісту листа Тернопільської обласної військової адміністрації "Щодо розгляду клопотання", в якому вказано норму Земельного кодексу, а не конкретного суб`єкта повноважень щодо розгляду даного клопотання - Тернопільську районну адміністрацію, вважає їх необґрунтованими та такими, що не витримують будь-якої критики.

З огляду на що вважає, що Тернопільська районна військова адміністрація не є належним відповідачем, і жодних обов`язків перед позивачем не несе.

В судовому засіданні 27.11.2023, судом розпочато розгляд справи по суті та за усним клопотанням представника третьої особи, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 04.12.2023 о 12 год. 00 хв., для надання можливості третій особі надати пояснення щодо позову та пояснень представника позивача.

30.11.2023 від третьої особи Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України через підсистему Електронний суд, надійшли пояснення у справі б/н від 30.11.2023 (вх. № 9713) у яких, серед іншого, третя особа зазначає про те, що відповідно до частини 5 статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 Земельного кодексу України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об`єктивних і суб`єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів. Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140- 149 Земельного кодексу України. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про земельну ділянку кадастровий номер :02:001:2684, вбачається, що власником вказаної земельної ділянки є держава в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Разом з тим, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.08.2019 у справі № 921/159/18, встановлено, що відповідно до приписів статті 75 ГПК України, не підлягає повторному доказуванню встановлений судами факт знаходження земельної ділянки, площею 6,0 га кадастровий номер :02:001:2684 у законному користуванні Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (Тернопільська філія), що є правонаступником Республіканської мережі магістральних зв`язків і телебачення згідно Державного акту серії "Б" за №035816 на право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 11,13 га та відсутність доказів припинення такого користування у встановлений законом спосіб.

Таким чином, вважає, що спірна земельна ділянка може бути передана у користування за рішенням органів виконавчої влади лише після припинення права власності Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та користування Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (Тернопільська філія) в порядку, визначеному законом.

Також, на адресу Господарського суду Тернопільської області від представника позивача через підсистему Електронний суд надійшла заява від 30.11.2023 про виправлення описки у позовній заяві (вх.№9723 від 01.12.2023), у якій позивач, зазначає про те, що у прохальній частині позову допущена описка, якою замість дійсного кадастрового номера земельної ділянки площею 6.0000 га :02:001:2684 вказано кадастровий номер :02:001:26847, та просить вважати дійсною наступну редакцію прохальної частини поданої позивачем позовної заяви: "Визнати протиправною бездіяльність Тернопільської районної військової адміністрації щодо розгляду клопотання позивача від 19.07.2023 року про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та зобов`язати Тернопільську районну військову адміністрацію розглянути клопотання позивача від 19.07.2023 про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та прийняти передбачене законом рішення".

В судове засідання призначене на 04 грудня 2023 року для розгляду справи по суті прибули представники позивача та відповідача.

Третя особа - Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не забезпечила явку свого представника в судове засідання 04.12.2023, хоча про дату час та місце проведення судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник позивача у судовому засіданні 04.12.2023 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з врахуванням заяв по суті справи, пояснень, заяви про виправлення описки, та зазначив, що пояснення третьої особи, виходять за межі позовних вимог, оскільки предметом даного позову є виключно вимога позивача про розгляд його звернення і прийняття відповідачем рішення у визначеній законом формі, а пояснення третьої особи є передчасними та стосуються уже наслідку прийнятого рішення відповідачем у разі задоволення клопотання позивача про надання в оренду земельної ділянки.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.12.2023 зазначив, що Тернопільська районна військова адміністрація не є належним розпорядником земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та не є належним відповідачем у цій справі, повністю підтримав свої доводи та міркування викладені у заявах по суті справи та додаткових поясненнях.

Під час розгляду справи судом досліджені докази, що містяться в матеріалах справи.

04 грудня 2023 року справу розглянуто по суті та у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" є власником об`єкту незавершеного будівництва - незавершеного будівництвом складу готової продукції № 1 готовністю 44%, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22227931 від 20.03.2009, який розташований на земельній ділянці площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684, яка відноситься за своїм цільовим призначенням до земель - "03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку" (категорія земель - "Землі житлової та громадської забудови"), згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 25.06.2023.

Згідно відповіді №289088 від 25.10.2023 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої на запит суду та інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.07.2023, долученої відповідачем до заперечень від 03.11.2023 - у розділі "Відомості про суб`єктів іншого речового права" орендарем земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684, що розташована: вул. Н. Яремчука, 7, с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області було Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі", що підтверджується договором оренди вказаної вище земельної ділянки площею 6,00 га, укладеним 08.09.2009, строком на 5 років між Товариством з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" та Байковецькою сільською радою для обслуговування незавершеного будівництвом складу готової продукції № 1 та розміщення адміністративно - складського комплексу із логістичним центром в с. Байківці Тернопільського району в межах населеного пункту, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка державної власності площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 розташована по вулиці Н. Яремчука, 7, в селі Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

19.07.2023 позивач звернувся до Тернопільської районної військової адміністрації із клопотанням про надання в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" строком на 10 років земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684, яка відноситься за своїм цільовим призначенням до земель - "03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку" (категорія земель "Землі житлової та громадської забудови") для обслуговування власного незавершеного будівництвом складського приміщення № 1 та розміщення адміністративно - складського комплексу із логістичним центром за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вулиця Н. Яремчука, 7, долучивши до нього додатки.

Листом від 17.08.2023 № 01-1921/01-09 Тернопільська районна військова адміністрація повідомила позивача, що вона не є розпорядником вказаної у зазначеному клопотанні земельної ділянки.

Таким чином, на думку позивача Тернопільська районна військова адміністрація не розглянула у визначений законом спосіб клопотання позивача та не прийняла відповідне рішення у визначений законом строк та у встановленому порядку.

Відтак, вказані вище обставини слугували підставою для звернення позивача із цим позовом до суду.

Дослідивши норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що ї право чи законний інтерес потребує захисту.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес, що вживається у законах України, згідно з п. 3.6 мотивувальної частини цього Рішення означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

Також, Велика Палата Верховного Суду у Постановах від 05 лютого 2019 року у справі № 9901/645/18 (П/9901/645/18) та від 12 лютого 2019 року у справі № 9901/643/18 (П/9901/643/18) звернула увагу на те, що згідно з п. 3.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

У вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що порушення інтересу має бути обґрунтованим і має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення; для звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу особа повинна мати легітимні очікування вчинення стосовно неї певних дій з боку іншого суб`єкта відповідно до заснованого на законі дозволу.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом розгляду у цьому спорі є приватний майновий інтерес позивача щодо оформлення права користування земельною ділянкою під належним йому на праві приватної власності об`єктом незавершеного будівництва, що свідчить про приватно-правовий характер спірних правовідносин та бездіяльність органу виконавчої влади як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, якими порушено права позивача.

Отже йдеться про порушення прав та законних інтересів позивача спричинених бездіяльністю органу виконавчої влади, яку він вважає неправомірною, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення його цивільних прав та інтересів, а також пов`язані з реалізацією ним своїх майнових прав та інтересів, зокрема, щодо набуття права користуванням земельною ділянкою під належним позивачу на праві власності об`єктом незавершеного будівництва. Окрім того, у позивача наявні легітимні очікування щодо прийняття рішення відповідачем за результатом розгляду його клопотання про надання в оренду зазначеної земельної ділянки.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача, як такої, що порушує його права та охоронювані законом інтереси як власника майна та користувача земельною ділянкою, то визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання його розглянути звернення позивача про передачу йому в оренду земельної ділянки є способом захисту відповідного цивільного права та інтересу.

Отже даний спір є спором про право користування земельною ділянкою та розглядається за правилами господарського судочинства.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 540/2719/19.

Більше того, належність обраного позивачем способу захисту відповідає судовій практиці господарської юрисдикції, зокрема постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 січня 2022 року у справі № 910/16525/20.

Так, 19.07.2023 позивач звернувся до Тернопільської районної військової адміністрації із клопотанням про надання в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" строком на 10 років земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684, яка відноситься за своїм цільовим призначенням до земель - "03.10 Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку" (категорія земель - "Землі житлової та громадської забудови") для обслуговування власного незавершеного будівництвом складського приміщення № 1 та розміщення адміністративно - складського комплексу із логістичним центром за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вулиця Н. Яремчука, 7, долучивши до нього визначені законом додатки.

Листом від 17.08.2023 № 01-1921/01-09 Тернопільська районна військова адміністрація на вказане вище клопотання повідомила позивача, що вона не є розпорядником вказаної у зазначеному клопотанні земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, ч. 2 ст. 78 Земельного Кодексу України.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, ч. 3 ст. 78 Земельного Кодексу України.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, ч. 4 ст. 79-1 Земельного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного Кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом, ч. 2 ст. 84 Земельного Кодексу України.

Абзацом 2 частини 2 ст. 84 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на земельні ділянки, визнане за державою рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою.

Статтею 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Місцеві державні адміністрації знаходяться відповідно в обласних і районних центрах, містах Києві та Севастополі, ст. 4 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно ст. 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" акти місцевих державних адміністрацій індивідуальної дії, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а також обов`язково оприлюднюються, крім внутрішньо організаційних актів.

До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення, серед іншого, питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля, ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Згідно ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Однак відповідач стверджує про те, що Тернопільська районна державна адміністрація не має будь-якого права щодо прийняття рішення щодо земельної ділянки зазначеної у клопотанні ТОВ "Консалтингова група "Анвальт Індастрі", так як не є розпорядником вказаної у позові земельної ділянки, а належним розпорядником, як зазначив представник відповідача у судовому засіданні є Байковецька сільська рада.

При цьому посилається на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" внесено зміни в Земельний кодекс України, доповнено Розділ Х п.24 відповідно до якого, зокрема: з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Зважаючи на вказані твердження відповідача, суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 у справі №921/338/18 за позовом Заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону, вул. Текстильна, 6, м. Тернопіль в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, вул. Солом`янська, 13, м. Київ, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-1: Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, вул. Приміська, 11, м. Тернопіль, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-2: Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, вул. Дорогожицька, 10, м. Київ до відповідача - 1: Тернопільської районної державної адміністрації, майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль; до відповідача - 2: Байковецької сільської ради, вул. Січових Стрільців, 43, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі", вул. Руська, 44, м. Тернопіль про визнання незаконним та скасувати свідоцтва про право власності, визнати незаконним та скасувати рішення реєстраційної служби про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 2023436 від 27.04.2013 - позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №3023405 видане 27 квітня 2013 реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області Байковецькій сільській раді на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука, 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Визнано незаконним та скасовано рішення реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2023436 від 27 квітня 2013, на підставі якого реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області 10 квітня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено дані про право власності Байковецької сільської ради на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 2, земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер :02:001:2684) по вул. Яремчука Н., земельна ділянка 7 у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області (номер запису про право власності 822623).

При цьому судом встановлено, що вказана земельна ділянка як на момент набуття права власності на неї Байковецькою сільською радою так і на момент розгляду судом перебувала на праві постійного користування у державного підприємства, яким є філія Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, що є структурним підрозділом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на підставі Державного акту серії "Б" №035816 на право постійного користування, а тому відповідно до вимог земельного законодавства не могла бути передана у комунальну власність Байковецької сільської ради.

Так ч. 2 ст. 117 ЗК України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

01.01.2013 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI (далі - Закон № 5245-VI).

Пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VI визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "a" і "8" пункту 4 цього розділу.

У абз. 3 пп. "а" п. 4 р. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №5245-VI визначено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Як вбачається із відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №289088 від 25.10.2023, сформованої за запитом суду, засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", власником земельної ділянки площею 6 га з кадастровим номером :02:001:2684, державної форми власності є Держава Україна в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 року № 921/338/18.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 84 ЗК України право власності на земельні ділянки, визнане за державою рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою.

Згідно ч. 3 ст. 122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.

Отже, враховуючи, що земельна ділянка площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684, розташована по вулиці Н. Яремчука,7, в селі Байківці Тернопільського району Тернопільської області, є державною власністю в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, підстава права власності - рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 №921/338/18, суд дійшов висновку, що розпорядником вказаної земельної ділянки, відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, є Тернопільська районна військова адміністрація.

Наведеним вище спростовуються твердження відповідача про те, що Тернопільська районна військова адміністрація не є розпорядником земельної ділянки державної власності площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684, що розташована по вулиці Н. Яремчука,7, в селі Байківці Тернопільського району Тернопільської області та не є належним відповідачем у цій справі.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, серед іншого, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України).

Статтею 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, відповідно до якого органи виконавчої влади, у відповідності до їх повноважень згідно ст. 122 ЗК України, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування зацікавленій особі, або приймають обґрунтоване рішення про відмову такому наданні, а також і строк протягом якого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах повноважень розглядає звернення зацікавленої особи.

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, ч.2 ст. 124 Земельного кодексу України.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України.

Згідно ч. 16 ст. 123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Як уже зазначалось вище, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Згідно ст. 41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Акти місцевих державних адміністрацій індивідуальної дії, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а також обов`язково оприлюднюються, крім внутрішньо організаційних актів.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що рішення про надання земельної ділянки в оренду або про відмову у її наданні не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника, а повинні оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі розпорядження голови місцевої державної адміністрації.

Отже, відсутність належним чином оформленого рішення виконавчого органу, в даному випадку розпорядження голови Тернопільської районної військової адміністрації про надання вказаної вище земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" або про відмову у її наданні, незважаючи на надсилання позивачу листа за наслідками розгляду його клопотання, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення, які він повинен ухвалити за законом.

Таким чином, Тернопільська районна військова адміністрація не розглянула у визначений законом спосіб клопотання позивача та не прийняла відповідного рішення у визначений законом строк та у встановленому порядку, чим порушила майнові права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі", чим і вчинила протиправну бездіяльність.

Враховуючи викладене, суд констатує, що орган виконавчої влади повинен був у місячний строк розглянути клопотання позивача про надання в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" строком на 10 років земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та за наслідками розгляду прийняти рішення у формі розпорядження Голови Тернопільської районної військової адміністрації.

Подібні за своїм правовим змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 823/59/17.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім того суд вважає за необхідне відзначити, що позовні вимоги позивача у цій справі про визнання судом бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання останнього прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду поданого позивачем клопотання про надання в оренду земельної ділянки є такими, що відповідають вимогам діючого законодавства з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/23000/17 зазначено: "Велика Палата Верховного Суду виходить із важливості дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що Комітет має враховувати при ухваленні рішень, у тому числі на стадії вирішення питання щодо початку розгляду справи або відмови в її розгляді. Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Водночас у цій справі пред`явлено позовну вимогу не про спонукання Комітету до відкриття справи за заявою, а про скасування рішення Комітету про відмову у розгляді справи. Такий спосіб захисту означатиме, що Комітет має повторно розглянути відповідну заяву й ухвалити законне й обґрунтоване рішення про початок розгляду справи або відмову в її розгляді".

Також суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, суд звертає увагу на відмінність між поняттями "предмет спору" та "предмет позову". Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського у справі № 909/243/18 зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, суд погоджується із твердженнями представника позивача, що доводи третьої особи, викладені у поясненнях зокрема, щодо того, що спірна земельна ділянка може бути передана у користування за рішенням органів виконавчої влади лише після припинення права власності Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та користування Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (Тернопільська філія) в порядку, визначеному законом, є передчасними та виходять за межі позовних вимог, оскільки, як уже зазначалось вище, предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зобов`язання Тернопільської районної військової адміністрації розглянути клопотання позивача про надання в оренду земельної ділянки та прийняти передбачене законом рішення, який охоплює виключно вимогу про розгляд звернення позивача і прийняття відповідачем рішення у визначеній законом формі про надання в оренду земельної ділянки, або про відмову у такому наданні, що відповідає статті 19 Конституції України.

Тоді як, судом не досліджуються питання щодо відповідності/невідповідності акта органу виконавчої влади вимогам законодавства, прийнятого за наслідками розгляду клопотання позивача щодо надання земельної ділянки у користування позивача.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими що підлягають задоволенню, оскільки відповідають способам захисту передбаченим приписами ст. 16 ЦК України, є ефективним засобом юридичного захисту, як це передбачено ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнає протиправною бездіяльність Тернопільської районної військової адміністрації щодо розгляду клопотання позивача від 19.07.2023 року про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та зобов`язує Тернопільську районну військову адміністрацію розглянути клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" про надання в оренду строком на 10 років земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 шляхом прийняття рішення передбаченого законом.

Інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст. 4, 12, 14, 73-74, 76-79, 86, 123, 129, 202, 232-233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Тернопільської районної військової адміністрації (46018, Майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, ) щодо розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" (46001, вул. Руська, 44, м. Тернопіль, ) від 19.07.2023 року про надання в оренду земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684.

3. Зобов`язати Тернопільську районну військову адміністрацію (46018, Майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, ) розглянути клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" (46001, вул. Руська, 44, м. Тернопіль, ) про надання в оренду строком на 10 років земельної ділянки площею 6.0000 га з кадастровим номером :02:001:2684 та прийняти передбачене законом рішення.

4. Стягнути із Тернопільської районної військової адміністрації (46018, Майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Анвальт Індастрі" (46001, вул. Руська, 44, м. Тернопіль, ) - 4 296 (чотири тисячі двісті дев`яносто шість) грн 00 коп. витрат по оплаті судового збору.

5. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити учасникам справи відповідно до положень ч. 5 ст. 6 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано 08.12.2023.

Суддя Н.В. Охотницька