РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.11.2023Справа № 910/5300/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Коваленко М.О. розглянувши матеріали справи

За позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 та Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Київської міської ради, Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1», Державної інспекції архітектури та містобудування України

третя особа Державне підприємство «Управління капітального будівництва та інвестицій»

за участю Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону

про визнання незаконним і скасування рішення, дозволу на виконання будівельних робіт, визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельну ділянку

за участі представників:

від позивача 1 - ОСОБА_1. (уповноважений представник);

від позивача 2 - ОСОБА_1. (уповноважений представник);

від відповідача 1 - Перепелицін К.М. (уповноважений представник);

від відповідача 2 - не з`явився;

від відповідача 3 - не з`явився;

від відповідача 4 - Глембоцька О.В. (уповноважений представник);

від третьої особи - не з`явився;

від прокуратури - Тракало Р.І.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України та Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1», Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа - Державне підприємство «Управління капітального будівництва та інвестицій» про визнання незаконним і скасування рішення, дозволу на виконання будівельних робіт, визнання недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачі послалися на незаконність розпорядження Київською міською радою земельною ділянкою з кадастровим номером :69:254:0100 площею 2,8388 га. Позивачі зазначили, що спірна земельна розташована на території військового містечка, є землею оборони, власником якої є держава в особі Кабінету Міністрів України та надана Київському квартирно-експлуатаційному управлінню в користування на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №1028/2 від 17.07.1978. Органом, уповноваженим на розпорядження землями оборони (Кабінетом Міністрів України за поданням ІНФОРМАЦІЯ_2) рішення про відмову від права власності на спірну земельну ділянку або відчуження її в інший визначений законом спосіб не приймалось. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати незаконним і скасувати рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 06.06.2018 № 891/4955 «Про надання комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва»; визнати незаконним та скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва», виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України № ІУ 65 від 30.10.2020, визнати недійсним Договір №4/1344 від 24.09.2019, укладений між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» та зобов`язати Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» повернути Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління земельну ділянку площею 2,8388 га, з кадастровим номером :69:254:0100, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42.

Відповідач 1 заперечив проти задоволення позову, вказавши, що оскаржуваним рішенням Київської міської ради не було порушено прав позивачів, оскільки на момент його прийняття земельна ділянка не перебувала у їх власності та/або користуванні. Також зазначив, що позивачами не надано доказів оформлення права на користування земельню ділянкою.

Відповідач 2 заперечив проти задоволення позову, вказавши, що позивачами не надано доказів на підтвердження приналежності спірної земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна оборонному відомству, оскільки відсутні докази державної реєстрації відповідних прав на спірну земельну ділянку. Крім того, вказав, шо станом на 2018 рік будівлі та споруди військового містечка в межах спірної ділянки не існували, оскільки були списані, розібрані та зняті з обліку у 2006 році. Так, відповідач 2 вказує, що рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 06.06.2018 № 891/4955 є законним та таким, що прийняте у межах повноважень. Також зазначив, що Дозвіл № ІУ 65 від 30.10.2020 було видано на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/14934/20 від 04.08.2020. Крім того, відповідачем 2 заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідач 4 в частині позовних вимог до нього заперечив, вказавши, що Державна інспекція архітектури та містобудування України є новоутвореним центральним органом виконавчої влади та не є правонаступником Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Крім того, відповідач 4 вказав, що посадовою особою центру надання адміністративних послуг перевірено документи на отримання Дозволу № ІУ 65 від 30.10.2020 на достатність, а посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю перевірено документи (зокрема правовстановлюючі документи на земельну ділянку) на достовірність, реєстрація оскаржуваного Дозволу здійснювалась в повній відповідності до вимог законодавства, а підстави для відмови у видачі Дозволу були відсутні. Так відповідач 2 зазначає, що спірний Дозвіл був зареєстрований у відповідності до чинного на той час містобудівного законодавства, у межах повноважень та у визначений законом спосіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні прокурор та представник позивачів позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Представники відповідача 1, 4 в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд відмовити в повному обсязі.

Відповідач 3 уповноваженого представника у судове засідання не направив, протягом усього часу розгляду справи відзиву на позов не подав.

Відповідач 2 та третя особа уповноважених представників у судове засідання не направили.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Київською міською радою VI сесії VIII скликання прийнято рішення №891/4955 від 06.06.2018, згідно якого надано Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ», за умови виконання пункту 2 цього рішення, у постійне користування земельну ділянку 2,8388 га (кадастровий номер :69:254:0100) для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 02.03, заява ДЦ №50025-01-03 від 03.01.2018, справа А-21564).

На підставі вказаного рішення КП «Житлоінвестбуд-УКБ» здійснено реєстрацію права постійного користування земельної ділянки 2,8388 га за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 42 з кадастровим номером :69:254:0100 із цільовим призначенням для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2019 між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (далі - Підрядник) укладеного Підрядний договір №4/1344 на виконання робіт з будівництва житлових будинків №1 перша черга, №2 друга черга перший пусковий комплекс та №2 друга черга другий пусковий комплекс за проектом «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадний, 42 у Солом??янському районі м. Києва (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Підрядник зобов`язується виконати відповідно до проектно-кошторисної документації на виконання робіт з будівництва житлових будинків №1 перша черга, №2 друга черга, перший пусковий комплекс та №2 друга черга, другий пусковий комплекс за проектом «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадний, 42 у Солом`янському районі м. Києва» (далі - Об`єкт) та здати виконані роботи Замовнику.

Також, як встановлено судом, 30.10.2020 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано Дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ65 замовнику - Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ», генеральному підряднику (підряднику) - Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1», об`єкт будівництва - Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадний, 42 у Солом`янському районі м. Києва, місце розташування об`єкта будівництва - м. Київ, Солом`янський район, проспект Відрадний, 42.

Судом встановлено, що в провадженні господарських судів перебувала справа №910/7662/17 за позовом першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ІНФОРМАЦІЯ_2 і Київського квартирно-експлуатаційного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 до Київської міської ради і Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради і Державне підприємство «Управління капітального будівництва та інвестицій» про визнання недійсною реєстрації права комунальної власності, визнання права власності та права користування земельною ділянкою.

В межах вказаної справи судами встановлено, зокрема, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку кадастровий номер :69:254:0100, загальною площею 2,8388 га, за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 42 зареєстровано за територіальною громадою в особі Київської міської ради. Підставою виникнення права комунальної власності зазначено пункт 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VI.

Так, згідно пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень названого Закону України №5245-VI у державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Пунктом 7 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №5245-VI визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2013.

У вказаній справі суду зазначили, що спірна земельна ділянка станом на дату вчинення спірної реєстраційної дії належала до земель оборони, на яких були розташовані об`єкти нерухомості державної форми власності, враховуючи наступне.

За приписами статей 15, 16 Земельного кодексу Української РСР (у редакції, чинній станом на 17.07.1978) земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Згідно з вимогами статті 3 Земельного кодексу Української РСР відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР земля є державною власністю, тобто всенародним добром. Земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на землю, забороняються.

Згідно Наказу №75 від 22.02.1977 Міністра оборони СРСР "Про введення в дію положення про квартирно-експлуатаційну службу і квартирне постачання Радянської Армії і військово-морського флоту" (чинний станом на 17.07.1978) надання в користування земельних ділянок для потреб Міністерства оборони СРСР здійснюється у порядку відведення. Відведення земельних ділянок проводиться на підставі постанови Ради Міністрів союзної республіки або Ради міністрів автономної республіки, або рішення виконавчого комітету відповідної ради депутатів трудящих в порядку, що встановлюється законодавством Союзу РСР і союзних республік. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок зазначаються основні умови користування землею.

Як встановлено судами у справі №910/7662/17, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №1028/2 від 17.07.1978 було надано в користування квартирно-експлуатаційній частині Київського військового округу, правонаступником якої є Київське квартирно-експлуатаційне управління ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач-3 у справі) земельні ділянки площею близько 70 га, на яких розміщені військові частини та організації Київського військового округу в Жовтневому районі, в тому числі ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1; військову частину № НОМЕР_1 площею біля 14 га по АДРЕСА_2; військове містечко НОМЕР_2 площею біля 39 га по АДРЕСА_3).

Згідно частини 1 статті 77 Земельного кодексу України (тут і надалі у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідно абзацу 3 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

За змістом статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно пункту 2 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, який затверджено постановою №1282 від 29.07.2002 Кабінету Міністрів України, визначено, що військове містечко - майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об`єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.

Тобто земельні ділянки, на яких розміщені військові містечка, є землями оборони.

Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Відповідний висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 16.09.2015 у справі №926/1017/14 та у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №5017/2972/2012.

Спірна земельна ділянка станом на дату виникнення спірних правовідносин була розташована на території військового містечка НОМЕР_2.

Так, суди дійшли висновку, що земельна ділянка, на якій було розміщене військове містечко НОМЕР_2 площею біля 39 га АДРЕСА_3 в межах якої перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :69:254:0100 площею 2,8388 га, належить до земель оборони.

Вказане також підтверджується, зокрема, відомостями Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування кварталу :69:254 обмеженого АДРЕСА_4, та Київ-Петрівське ДМ ППЗТ, розробленого у 2003 році ТОВ "Топос" та узгодженого начальником відділу землевпорядкування Солом`янського району, згідно якого в межах військового містечка НОМЕР_2 на земельній ділянці площею 2,9314 га (в межах якої перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :69:254:0100 площею 2,8388 га) розташований Гарнізонний паливний склад районної КЕЧ.

Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони встановлений також рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі №910/4266/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018.

Також, частиною 1 статті 4 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

Згідно пунктів 6, 9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою КМУ від 04.08.2000 №1225 облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі - облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.

Факт наявності на спірній земельній ділянці нерухомого майна державної форми власності (вагової площею 72 кв.м., туалета площею 4 кв.м., управління площею 100 кв.м., гаража площею 110 кв.м., навісу площею 250 кв.м.) підтверджується, зокрема, актом від 29.07.2019 звірки нерухомого військового майна (будівлі та споруди), яка перебуває у користуванні та на балансі ДП "Управління капітального будівництва та інвестицій" та на загальному обліку ККЕУ станом на 01.08.2019.

У справі №910/7662/17 суди дійшли висновку, що розташовані будівлі і споруди, що мають статус нерухомого військового майна, перебувають у власності держави, уповноваженим органом управління якого є МОУ, на обліку Київського КЕУ та на балансі Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій", та що спірна земельна ділянка належить до земель оборони.

Також судами встановлено, що земельна ділянка, на якій досі знаходиться військове майно, станом на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VI належала державі. Державна реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради була здійснена без урахування приписів підпункту "б" пункту 3 і підпункту "а" пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", згідно яких землі оборони та землі, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності з моменту розмежування земель державної та комунальної власності залишаються у державній власності.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як встановлено судами, спірна земельна ділянка перебуває у власності держави, уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України.

Спірна земельна ділянка із 17.07.1978 на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №1028/2 від 17.07.1978 як землі оборони перебувала у безстроковому користуванні ККЕУ.

Судами у справі №910/7662/17 встановлено, що рішення Київської міської ради №134/1968 від 26.07.2007 було прийняте з порушенням земельного законодавства щодо порядку припинення права користування (вилучення) земельних ділянок, що належать до земель оборони, а реєстрація за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради права комунальної власності на спірну земельну ділянку була здійснена із порушенням приписів підпункту "б" пункту 3 і підпункту "а" пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 у справі №910/7662/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 та постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 25.07.2023 визнано недійсною реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради від 01.04.2015 на земельну ділянку площею 2,8388 га з кадастровим номером :69:254:0100, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42. Визнано за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності на земельну ділянку площею 2,8388 га, з кадастровим номером :69:254:0100, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42. Визнано право постійного користування на земельну ділянку площею 2,8388 га, з кадастровим номером :69:254:0100, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42 за Міністерством оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Тобто, оскільки рішенням судів у справі №910/7662/17 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, встановлено, що на земельній ділянці :69:254:0100 площею 2,8388 га на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва знаходиться військове майно, вказана спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та визнано за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності на земельну ділянку площею 2,8388 га, з кадастровим номером :69:254:0100, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42 та визнано право постійного користування на вказану земельну ділянку за Міністерством оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління ІНФОРМАЦІЯ_2, то відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України вказане не підлягає повторному доказуванню.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків у відповідності до частини першої та другої статті 152 ЗК України.

Згідно з пунктом "г" частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи правовий режим земельної ділянки, площею 2,8388 га з кадастровим номером :69:254:0100 на просп. Відрадному, 42, яка перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України та в постійному користуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління ІНФОРМАЦІЯ_2, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо спірної земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом зобов`язання Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» повернути земельну ділянку Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, беручи до уваги наведені правові висновки, що сформовані судами в межах даної справи та справ №910/4266/16, №910/7662/17 спірне рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 06.06.2018 № 891/4955 «Про надання комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва» прийнято відповідачем 1 з перевищенням повноважень та порушує охоронювані законом права позивачів, оскільки спрямоване на протиправне відведення земельної ділянки площею 2,8388 га з кадастровим номером :69:254:0100, у зв`язку з чим, вимога позивачів про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 06.06.2018 № 891/4955 підлягає задоволенню, так само, як і підлягає задоволенню вимога про визнання незаконним та скасування Дозволу на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва», виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України № ІУ 65 від 30.10.2020.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, вказаний дозвіл Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було видано на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2020 у справі №640/14934/20, яким пдміністративний позов Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про відмову у видачі дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті: «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва» від 03.03.2020 № ІУ 27. Зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України видати КП «Житлоінвестбуд-УКБ» дозвіл на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі №640/14934/20 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 скасовано в частині задоволених позовних вимог. Прийнято у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вказане, додатково свідчить про наявність підстав для скасування Дозволу на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом`янському районі м. Києва», виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України № ІУ 65 від 30.10.2020.

Також, відповідно до статей 317, 319 ЦК право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна, і лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

У разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному ст. 20 Земельного кодексу України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, у тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про прийняття уповноваженим органом відповідного рішення по відведенню вищенаведеної земельної ділянки для будівництва як до укладення спірного Договору №4/1344 від 24.09.2019, так і після його підписання, що свідчить про відсутність у Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» повноважень на укладання спірного Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Так, враховуючи вищевикладені обставини та оскільки Підрядний договір №4/1344 від 24.09.2019 укладено всупереч законодавству, що регламентує порядок використання земель оборони, порядок, організацію будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами договорів, зокрема без проведення конкурсу та погодження ІНФОРМАЦІЯ_2, Підрядний договір №4/1344 від 24.09.2019 на виконання робіт з будівництва житлових будинків №1 перша черга, №2 друга черга перший пусковий комплекс та №2 друга черга другий пусковий комплекс за проектом «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадний, 42 у Солом?янському районі м. Києва., за висновками суду, суперечить положенням частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що на підставі приписів частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Доводи відповідачів судом розглянуто та відхилено, оскільки вони спростовуються вищевстановленими обставинами.

Щодо заяви відповідача 2 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Вказана заява відповідача 2 обґрунтована тим, що в даному випадку початок перебігу строку позовної давності починається з моменту опублікування (оприлюднення) 18.06.2018 на офіційному порталі м. Києва спірного рішення Київської міської ради від 06.06.2018 №891/4955 та державної реєстрації на право постійного користування за відповідачем 2 спірної земельної ділянки від 20.07.2018, тобто у 2018 році, в той час коли позивачі звернулись з даним позовом до суду у 2022 році, а тому строки позовної давності сплинули.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В свою чергу статтею 258 Цивільного кодексу України, визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( постановами від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630 , від 19 серпня 2022 № 928, від 23 грудня 2022 року, 25 квітня 2023 року № 383).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2020 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 12 березня 2020 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на те, що позивачі звернулися до суду із позовом у червні 2022 року, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, суд дійшов до висновку, що звернення до суду з даним позовом відбулось в межах строку позовної давності.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради VI сесії VIII скликання від 06.06.2018 №891/4955 «Про надання комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з об?єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом?янському районі м. Києва».

Визнати незаконним та скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з об?єктами соціальної інфраструктури, в тому числі для учасників антитерористичної операції на сході України на просп. Відрадному, 42 у Солом?янському районі м. Києва», виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцію України № ІУ 65 від 30.10.2020.

Визнати недійсним Договір №4/1344 від 24.09.2019, укладений між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія « 33БК №1».

Зобов?язати Комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 42, ідентифікаціний код 31958324) повернути Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління земельну ділянку площею 2,8388 га, з кадастровим номером :69:254:0100, яка розташована у м. Києві, проспект Відрадний, 42.

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_5; ідентифікаційний код НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 75 коп.

Стягнути з Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 42; ідентифікаційний код 31958324) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_5; ідентифікаційний код НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 75 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5; ідентифікаційний код 38979107) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_5; ідентифікаційний код НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 75 коп.

Стягнути з Державної інспекції архітектури та містобудування України (01133, м. Київ, б. Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 44245840) на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_5; ідентифікаційний код НОМЕР_3) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 75 коп.

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 30; ідентифікаційний код 22991617) витрати по сплаті судового збору у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн 25 коп.

Стягнути з Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 42; ідентифікаційний код 31958324) на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 30; ідентифікаційний код 22991617) витрати по сплаті судового збору у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн 25 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5; ідентифікаційний код 38979107) на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 30; ідентифікаційний код 22991617) витрати по сплаті судового збору у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн 25 коп.

Стягнути з Державної інспекції архітектури та містобудування України (01133, м. Київ, б. Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 44245840) на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління (03186, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 30; ідентифікаційний код 22991617) витрати по сплаті судового збору у розмірі 620 (шістсот двадцять) грн 25 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання: 11.12.2023

Суддя Я.В. Маринченко