ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

06 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/896/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

керуючий реалізацією арбітражний керуючий Вудуд Г.І.;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" Перегудов І.В.;

від ОСОБА_1 участі не брали;

від ОСОБА_2 участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора, прийняту суддею Грабован Л.І., м. Одеса, повний текст складено 06.06.2023,

у справі №916/896/23

за заявою: ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.05.2023 відкрито провадження у справі №916/896/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено керуючим реструктуризацією боржника арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича.

З метою виявлення всіх кредиторів 01.05.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за №70524 від 01.05.2023.

22.05.2023 до суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява б/н від 18.05.2023 (вх.№3-278/23 від 22.05.2023) про визнання його грошових вимог у сумі 2314116 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 у справі №916/896/23 (суддя Грабован Л.І.) визнано грошові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в сумі 2314116 грн з задоволенням у другу чергу.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 у справі №916/896/23 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 03.10.2023.

06.10.2023 до суду апеляційної інстанції від арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігоровича надійшов відзив на апеляційну скаргу №02-01/О/(916/896/23)/1-10 від 06.10.2023 (вх.№2689/23/Д2 від 06.10.2023), в якому він просив продовжити строк на подання даного відзиву та відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23.

В подальшому 09.10.2023 до апеляційного господарського суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу б/н від 05.10.2023 (вх.№2689/23/Д3 від 09.10.2023), в якому боржник просив продовжити йому строку на подання цього відзиву, відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" та залишити в силі ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23 поза межами строку, встановленого частиною третьою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану; призначено дану справу для розгляду вищенаведеної апеляційної скарги на 06.12.2023 о 10:00, а також продовжено арбітражному керуючому Вудуду Гаррі Ігоровичу та Венгеру Павлу Миколайовичу строк для подання відзивів на зазначену апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 06.12.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" апеляційну скаргу підтримав; керуючий реалізацією арбітражний керуючий Вудуд Гаррі Ігорович висловив заперечення проти її задоволення; представники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 участі не брали, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи (т.ІV а.с.180, 184-186), при цьому боржник подав клопотання б/н від 05.12.2023 (вх.№2689/23/Д5 від 06.12.2023) про розгляд вищенаведеної апеляційної скарги за відсутності останнього.

Заслухавши керуючого реалізацією арбітражного керуючого Вудуда Гаррі Ігорович та представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23 з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Після втрати чинності Законом про банкрутство з введенням в дію з 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства при застосуванні норм Господарського процесуального кодексу України, які містять посилання на вказаний Закон про банкрутство, з урахуванням частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України та пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 4-зп, за відповідним посиланням застосовуються саме норми Кодексу України з процедур банкрутства (постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 29.07.2021 у справі №911/698/21).

Згідно з частиною шостою статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №2971-IX від 20.03.2023 частину першу статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства доповнено абзацом другим, за яким застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у приписах Кодексу України з процедур банкрутства законодавець утвердив пріоритет норм цього спеціального закону та субсидіарне застосування у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) загальних норм Господарського процесуального кодексу України.

Відтак загальні норми Господарського процесуального кодексу України застосовуються при розгляді справ про банкрутство настільки, наскільки це узгоджується із логікою законодавчого регулювання відносин банкрутства (неплатоспроможності), зокрема ті норми Господарського процесуального кодексу України, що мають універсальний характер, тобто застосовні до вирішення однакових, переважно суто процедурних, питань руху справи у позовному провадженні, так само і у процедурі банкрутства (неплатоспроможності) за умови, що інше не встановлено Кодексом України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини першої статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. У випадках, передбачених цим Кодексом або Законом про банкрутство, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали, прийняттям постанови чи видачею судового наказу (частина п`ята статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина перша статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, за загальним правилом господарського процесу, ознакою ухвали як судового рішення є те, що вона постановляється з питань застосування норм процесуального права у випадках, коли це прямо визначено в Господарському процесуальному кодексі України і таким судовим актом спір по суті не вирішується, а забезпечується створення необхідних умов для його вирішення.

Водночас процедура банкрутства (неплатоспроможності) є унікальним процесом, що включає в себе низку процедур і послідовних та сукупних процесуальних і позапроцесуальних дій учасників провадження, метою якого є задоволення вимог кредиторів у разі неплатоспроможності боржника. Ця спеціальна процедура, на відміну від позовного провадження, поєднує в собі як розгляд сукупності питань, пов`язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, що розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.

Кодекс України з процедур банкрутства не містить норм, які встановлювали б загальні правила ухвалення судових рішень, водночас аналіз приписів цього спеціального закону засвідчує, що в основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність) лише питання визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів вирішуються постановою, з інших, процедурних чи сутнісних питань цього спеціального провадження суд першої інстанції постановляє ухвали.

Значення ухвал, як судових рішень першої інстанції в процедурі банкрутства, має свої відмінності, оскільки в деяких випадках вони за змістом максимально наближені до рішення (ухвали про визнання грошових вимог кредитора, розірвання мирової угоди чи визнання її недійсною та інші).

Для цілей з`ясування принципів правового регулювання постановлення та оскарження таких ухвал їх можна поділити за ознаками спеціалізації та спрямованості на два типи:

-спеціальні ухвали, які суд постановляє виключно з питань, що вирішуються у справах про банкрутство згідно з нормами Кодексу України з процедур банкрутства;

-універсальні ухвали, які суд постановляє із загальних питань, що можуть вирішуватися як у справах про банкрутство, так і у справах позовного, інших форм провадження, та не врегульовані Кодексом України з процедур банкрутства.

Суд першої інстанції постановляє універсальні ухвали у справі про банкрутство коли здійснює процесуальні дії чи вирішує процедурні питання, розглядає і вирішує клопотання, заяви, скарги за правилами та на підставі приписів Господарського процесуального кодексу України, зокрема, але не виключно за норми інститутів відводу (самовідводу) судді, процесуальних строків, судових викликів і повідомлень, судових витрат, заходів процесуального примусу, забезпечення судом повного і всебічного з`ясування обставин справи та дослідження доказів, фіксування судового процесу.

Серед спеціальних ухвал, зокрема, але не виключно: ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі (частина перша статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства); про відмову у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина друга статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства); про залишення без руху заяви про відкриття провадження у справі (частина третя статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства); про повернення заяви про відкриття провадження у справі (стаття 38 Кодексу України з процедур банкрутства); про залишення заяви про відкриття провадження у справі без розгляду (абзац 3 частини шостої статті 38 Кодексу України з процедур банкрутства); про приєднання до матеріалів справи інших заяв (частина четверта статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства); про відкриття провадження у справі про банкрутство або відмову у відкритті провадження у справі (частина п`ята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства); про відкладення проведення підготовчого засідання суду на час, необхідний для оформлення допуску до державної таємниці (частина одинадцята статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства) та інші ухвали, які суд першої інстанції постановляє з питань, що вирішуються виключно у справах про банкрутство за нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

На кожній стадії судового провадження у справі про банкрутство досягнення її мети може забезпечуватися господарським судом постановленням як універсальних, так і спеціальних ухвал.

Виходячи з наведеного, спеціалізація і спрямованість ухвали на вирішення загальних процедурних питань господарського процесу чи спеціальних процедур, врегульованих Кодексу України з процедур банкрутства, є першочерговими критеріями для визначення переліку ухвал суду першої інстанції, постановлених у справі про банкрутство, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України №11-рп/2007 від 11.12.2007).

Однією з конституційних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України). Забезпечення права на апеляційний перегляд справи визначено також серед основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 8 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначені конституційні приписи закріплені також у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та реалізуються в порядку, передбаченому відповідними процесуальними нормами, зокрема в провадженні у справі про банкрутство нормами Кодексу України з процедур банкрутства та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У статті 255 Господарського процесуального кодексу України наведено перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду першої інстанції.

Пунктом 17 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом про банкрутство.

Водночас, у Кодексі України з процедур банкрутства, на відміну від Господарського процесуального кодексу України, не визначено вичерпного переліку ухвал у справі про банкрутство, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, натомість установлено визначальні правила оскарження судових рішень у процедурі банкрутства у статті 9 Кодексі України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини першої цієї статті передбачено, що ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, яка стосується саме апеляційного оскарження, визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

Такими випадками (виключеннями) із загального правила апеляційного оскарження всіх ухвал є, зокрема, встановлені частиною другої статті 254, частиною першою статті 255 Господарського процесуального кодексу України обмеження щодо оскарження ухвал першої інстанції окремо від рішення суду, які поширюються на універсальні ухвали, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також окремі застереження за текстом Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, про те, що ухвала за результатами розгляду вимог кредитора не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (абзац другий частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства).

Системний аналіз співвідношення пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, частини шостої статті 12, статей 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, частини першої статті 2, частин першої, другої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства засвідчує, що у основному провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність) в апеляційному порядку можуть бути оскаржені:

а) усі спеціальні ухвали місцевого господарського суду за правилом частини другої статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства щодо яких цим Кодексом не встановлено виключення (зокрема частина шоста статті 5 Кодексу України з процедур банкрутства, абзац 2 частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства);

б) ухвали, включені до переліку у частині першій статті 255 Господарського процесуального кодексу України, які суд постановляє, здійснюючи процесуальні дії та вирішуючи інші процесуальні питання, за правилами та на підставі норм Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо співвідношення спеціальних і загальних правових норм у питанні апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції у правовідносинах з основного провадження у справах про банкрутство викладений в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №920/162/23.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів наголошує на тому, що законодавцем імперативно визначено неможливість оскарження ухвали, прийнятої судом за результатами розгляду вимог кредитора, окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Вирішуючи питання чи підлягає певна ухвала, постановлена у справі про банкрутство, апеляційному оскарженню суду належить почергово вирішити:

1) у якому провадженні постановлено оскаржувану ухвалу (у провадженні у справі про банкрутство чи позовному провадженні в межах справи про банкрутство);

2) чи оскаржувана ухвала вирішує питання, регламентовані Господарським процесуальним кодексом України, або є спеціальною постановленою відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства;

3) чи належить ухвала до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду за приписами статей 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, чи не передбачено нормами Кодексу України з процедур банкрутства виключення із загального правила апеляційного оскарження за частиною другою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства для цього виду ухвал.

Установивши зазначене та перевіривши наявність/відсутність підстав для залишення без руху (стаття 260 Господарського процесуального кодексу України) повернення апеляційної скарги (частина п`ята статті 260 Господарського процесуального кодексу України) або відмови у відкритті апеляційного провадження (частини перша, друга статті 261 Господарського процесуального кодексу України), апеляційний суд вирішує питання про наявність/відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню (частини перша, друга статті 261 Господарського процесуального кодексу України), і така неможливість оскарження має бути констатована в силу відповідного припису закону, зокрема, відповідно до частини третьої статті 154 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає або частини шостої статті 5 Кодексу України з процедур банкрутства про те, що ухвала про прийняття до розгляду заяви про затвердження плану санації оскарженню не підлягає.

Апеляційний господарський суд не приймає до розгляду і повертає апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України (скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду), якщо таку скаргу подано з порушенням відповідних приписів статей 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, або без урахування окремих виключень за Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, щодо неможливості оскарження ухвали за результатами розгляду вимог кредитора окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання (абзац 2 частини другої статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства).

Колегія суддів зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" подано апеляційну скаргу лише на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 у справі №916/896/23 про розгляд вимог кредитора ( ОСОБА_2 ), у той час як ухвала попереднього засідання суду від 05.06.2023 в апеляційному порядку даним товариством не оскаржується.

Жодних доповнень до апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23 щодо оскарження ухвали попереднього засідання суду від 05.06.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до суду апеляційної інстанції не надходило.

В силу статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За умовами статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, з наведених положень чинного процесуального законодавства вбачається, що саме учасники справи, які наділені певною процесуальною ініціативою, при зверненні до суду з заявами визначають свої вимоги (в межах яких і відбувається розгляд цих заяв судом) та несуть ризик настання або ненастання наслідків, пов`язаних з вчиненням відповідних процесуальних дій.

Принцип диспозитивності процесуального права це основна ідея, що втілює свободу учасників процесу, які мають у справі матеріально-правовий та процесуальний інтерес здійснювати свої матеріальні права для захисту суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів засобами, встановленими процесуальним законодавством. У принципі диспозитивності закладено вольову ознаку щодо використання або відмови від використання особою свого матеріального чи процесуального права.

Процесуальний принцип диспозитивності відповідає принципу особистої ініціативи. Особи, які беруть участь у справі, і насамперед заявники, мають право розпоряджатися своїми правами.

При з`ясуванні змісту поданої апеляційної скарги суд, керуючись принципом диспозитивності у господарському процесі, виходить з того, як його визначено заявником при зверненні з відповідною заявою про стягнення судових витрат, та не вправі самостійно, з власної ініціативи змінювати суть заявленої вимоги.

З огляду на викладене, беручи до уваги не реалізацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" наданого йому процесуального права на апеляційне оскарження ухвали господарського суду від 05.06.2023, постановленої за результатами попереднього засідання, у апеляційного господарського суду відсутні підстави для здійснення апеляційного перегляду останньої в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23.

Закриття апеляційного провадження це форма закінчення апеляційного розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду.

Підстави для закриття провадження свідчать про те, що судове провадження підлягає закриттю у разі встановлення судом певних обставин, зокрема, того, що провадження неправомірно розпочато за відсутності у заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом або не може бути продовжене з інших причин, у тому числі і у зв`язку з волевиявлення сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки. Отже, підставами закриття провадження фактично є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу, неможливість або недоцільність його подальшого продовження.

Не зважаючи на те, що стаття 264 Господарського процесуального кодексу України не містить такої підстави для закриття апеляційного провадження, як помилково відкрите, закриття апеляційного провадження у такому випадку є процесуально правильним, оскільки у разі апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Верховного Суду від 08.01.2019 у справі №922/1906/18, від 10.09.2019 у справі №914/3604/15, від 13.08.2019 у справі №5002-17/2743-2009, а також в ухвалі від 10.08.2020 у справі №922/4587/13.

Враховуючи те, що апеляційним господарським судом було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23, яка не підлягала оскарженню окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання, колегія суддів, беручи до уваги не оскарження вказаним товариством в апеляційному порядку ухвали попереднього засідання суду від 05.06.2023, дійшла висновку про необхідність закриття даного апеляційного провадження як помилково відкритого, тим більше, що процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для учасників справи можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки останні не позбавлені права на апеляційне оскарження ухвали про розгляд вимог окремого кредитора разом з ухвалою попереднього засідання суду.

Керуючись статтями 232-235, 240, 264, 281 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.06.2023 про розгляд вимог кредитора у справі №916/896/23.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.12.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук