РІШЕННЯ

07 грудня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/474/23

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

за участі секретаря судового засідання: Бега В.М.

розглянув справу

за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів (вулиця Сербська, 1, місто Львів, 79008)

до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 502260,78 грн заборгованості за кредитним договором №87/В/2022 від 04.02.2022.

За участю від:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

Зміст позовних вимог, позиція позивача.

Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк Львів звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 502260,78 грн заборгованості за кредитним договором №87/В/2022 від 04.02.2022, яка складається з 452462,28 грн заборгованості по тілу кредиту та 49798,50 грн заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання ФОП ОСОБА_1 умов кредитного договору №87/В/2022 від 04.02.2022.

Позиція відповідача.

Відповідач участі уповноваженого представника у судові засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву, в порядку ст. 165 ГПК України, у встановлений в ухвалі від 26.07.2023 (про відкриття провадження у справі) строк не надав.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у ч.2 ст.178 ГПК України.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 13.07.2023 позовну заяву Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів було залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв`язку з недотриманням заявником вимог ст. ст. 162, 164 ГПК України при її подачі до суду.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/474/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14.09.2023.

Строк підготовчого провадження у даній справі продовжено ухвалою від 14.09.2023. 14.09.2023 судом також постановлено ухвалу, якою підготовче судове засідання відкладено на 09.10.2023.

Ухвалою суду від 03.10.2023 підготовче судове засідання у справі №921/474/23 призначено на 02.11.2023, а ухвалою суду від 07.11.2023 на 23.11.2023.

23.11.2023 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження по справі №921/474/23 та призначено її до розгляду по суті на 07.12.2023.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 07.12.2023 не забезпечив, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Разом з тим, в позовних матеріалах міститься заява б/н від 06.07.2023, в якій представник позивача просив суд розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 07.12.2023 не забезпечив.

Судом здійснювалось надіслання копій ухвал суду у даній справі відповідачу за адресою АДРЕСА_1 , вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, який сформовано судом за кодом 69 станом на 12.07.2023.

Разом з тим, судова кореспонденція направлялась відповідачу на вказану у спірному договорі адресу відповідача АДРЕСА_2 .

Рекомендовані повідомлення, якими за вказаними адресами відповідачу направлялась судова кореспонденція, повернулись на адресу суду без вручення із відміткою підприємства зв`язку Укрпошта: адресат відсутній за вказаною адресою.

Не перебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом відповідно за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2018, винесеній по справі №911/1163/17.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270), у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №908/1724/19, від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20, від 01.03.2023 у справі №910/18543/21).

Судом враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що учасникам справи було створено належні умови для підготовки до розгляду справи, надання заяв по суті справи та доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень, тому є підстави для розгляду справи за наявними в справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

04.02.2022 між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк Львів (надалі - банк) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (надалі - позичальником) укладено кредитний договір № 87/В/2022 (надалі - договір), згідно п. 1 якого банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти (надалі - кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Відповідно до п. 2.1 договору, банк видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах:

- розмір та валюта кредиту - 500000 грн (п. 2.1.1);

- призначення кредиту поповнення обігових коштів (п. 2.1.2);

- процентна ставка 19,9 % річних (п. 2.1.3);

- дата повернення кредиту в повному обсязі 03.02.2025 (п. 2.1.4);

- порядок видачі кредиту - безготівково на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (п. 2.1.5) ;

- графік повернення кредиту - згідно з графіком погашення кредиту оформленого додатком № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною (п. 2.1.6).

У п. 2.7 договору сторонами обумовлено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку, зокрема: невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором; несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту або його частини.

Згідно з п. 3.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.1.3 цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному у п. 2.1.4 цього договору.

Позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до умов цього договору, у валюті кредиту щомісяця, але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані, якщо графіком погашення кредиту не встановлені інші терміни сплати процентів.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Банк у випадках, передбачених п. 2.7 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника (п. 4.8 договору).

Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.8) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором (п. 4.9 договору).

Пункт 12.1 договору містить умову про те, що будь-яке повідомлення, що надсилається згідно з цим договором, повинно подаватися у письмовій формі із дотриманням відповідних процедур при доставці особисто, поштою, телексом чи факсом на адресу відповідної сторони, що зазначені в цьому договорі, або на іншу адресу, про яку відповідна сторона письмово повідомить іншу. Адреса позичальника, зазначена у цьому договорі, вважається належною для листування, якщо позичальником письмово не повідомлено інше.

До всіх вимог, що випливають з цього договору, встановлюється позовна давність тривалістю у десять років, включаючи вимоги щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність (п. 12.5. договору).

В якості додатку №1 до договору, 04.02.2022 між сторонами погоджено графік повернення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору №87/В/2022 від 04.02.2022, позивач перерахував на поточний рахунок позичальника кредитні кошти у розмірі 500000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 158334 від 04.02.2022, а також наявною у матеріалах справи випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 , сформованою за період з 04.02.2022 до 09.05.2023.

30.09.2022 сторони уклали додатковий договір до кредитного договору № 87/В/2022 від 04.02.2022, відповідно до п. 1 якого банк надав позичальнику відтермінування сплати відсотків за користування кредитом та/або відтермінування повернення отриманого позичальником кредиту, на термін з 31.05.2022 до 31.07.2023 (надалі - відтермінування).

Згідно з п. 2 додаткового договору, у зв`язку з відтермінуванням позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом у порядку та відповідно до графіку повернення кредиту за кредитним договором, викладеного у новій редакції, який погоджено сторонами та який складає невід`ємну частину цього договору.

У п. 3 додаткового договору зазначено, що під час відтермінування відсотки продовжують нараховуватись банком у відповідності до умов кредитного договору. Позичальник зобов`язується сплатити відсотки, нараховані за час відтермінування, в порядку та відповідно до графіку повернення кредиту за кредитним договором, викладеного у новій редакції.

Згідно з даними наявних у матеріалах справи розрахунку заборгованості та банківських виписок, позичальник не виконує обов`язку щодо повернення отриманих кредитних коштів з грудня 2022 року, а щодо повернення нарахованих відсотків за користування кредитом - з квітня 2023 року.

13.04.2023 банк направив позичальнику вимогу №2737/0-05 від 10.04.2023 про дострокове виконання зобов`язання, залишену останнім без відповіді та виконання.

Вказану вимогу банком направлено ФОП ОСОБА_1 на зазначену у договорі адресу: АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач повідомляв банк про зміну адреси свого місцезнаходження. Тому, з урахуванням змісту п. 12.1 договору, суд оцінює зазначене повідомлення як таке, що надіслане за належною адресою.

Згідно з розрахунком заборгованості, долученого до позовної заяви, заборгованість позичальника - ФОП ОСОБА_1 за кредитним договором №87/В/2022 від 04.02.2022, станом на 22.05.2023, становить 502260,78 грн, а саме:

- сума заборгованості по тілу кредиту 452462,28 грн;

- сума заборгованості по процентам 49798,50 грн.

В якості доказів існування заборгованості на вказану суму, позивачем долучено до позову банківські виписки по рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , сформовані за період з 04.02.2022 до 09.05.2023.

З урахуванням п. 2.7 договору, 07.07.2023 (згідно відбитку штемпеля підприємства зв`язку «Укрпошта») позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права шляхом дострокового стягнення з відповідача 452462,28 грн заборгованості по тілу кредиту (нарахованої станом на 21.05.2023) та 49798,50 грн заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами (нарахованої станом на 03.05.2023).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при ухвалені рішення, висновки суду.

Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом установлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, пов`язані із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У силу вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України врегульовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Отже, зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника - повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу вимог ч. 1, 6, 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються зі ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У цій справі, на підтвердження грошових вимог до боржника, банком надано суду копії кредитного договору, розрахунок заборгованості, копії виписок з особових рахунків позичальника, копію меморіального ордера.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі Положення №88) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

У ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) також зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з п.п. 2.3 п. 2 Положення № 88 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз приписів ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та положень пунктів 2.1, 2.3 пункту 2 Положення № 88 свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (постанови Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) банки зобов`язані вести бухгалтерський облік та складати фінансову звітність відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та міжнародних стандартів фінансової звітності. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Нормативне регулювання організації бухгалтерського обліку в банках наразі визначено Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (затвердженим постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (надалі - Положення № 75) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).

У п. 57 Положення № 75 зазначено, що інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Відповідно до п.п. 1 п. 59 Положення №75 банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них.

Пунктом 60 Положення № 75 визначено, що клієнтські рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Згідно з пунктом 62 Положення № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

З огляду на це виписки по особовому (клієнтському) рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором (подібний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2021 у справі № 712/4821/16-ц, від 20.04.2023 у справі №910/5174/21).

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі згідно з умовами договору та надав відповідачу кредит у сумі 500000 грн, підтвердженням чому являється копія меморіального ордеру № 158334 від 04.02.2022 та виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 , сформована за період з 04.02.2022 до 09.05.2023.

Як вже зазначалось, строк повернення кредиту обумовлений у п. 2.1.4 договору зазначено 03.02.2025.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом установлено, що в порушення умов кредитного договору, приписів перелічених норм, а також ст. ст. 11, 14 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193 ГК України, з грудня 2022 року позичальник повністю не виконує обов`язку щодо повернення отриманих кредитних коштів, а з квітня 2023 року повністю не виконує обов`язку щодо повернення нарахованих відсотків за користування кредитом.

У зв`язку з порушенням позичальником пункту 2.1.6. договору (порушення графіку повернення кредиту) та пункту 4.1. договору (порушення порядку і термінів повернення кредиту), позивач у вимозі від 10.04.2023 №2737/0-05 вимагав протягом десяти робочих днів з моменту отримання даної вимоги достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі по кредитному договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не сплачувались своєчасно, а також припису ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якого, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17).

Нормами ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Урахуванням того, що наявні у матеріалах справи №921/474/23 банківські виписки по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 відображають операції з видачі кредиту на суму 500000 грн та часткове погашення кредиту на суму 47537,72 грн, суд у справі погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для дострокового стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 452462,28 грн (500000 грн - 47537,72 грн).

Оскільки банківські виписки по рахунках № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 відображають операції банку щодо нарахування позичальнику відсотків за користування кредитом на загальну суму 116230,40 грн (загалом за період з 04.02.2022 до 30.04.2023), часткову їх оплату на загальну суму 67182,23 грн, тому суд приходить до висновку про те, що обґрунтованими, доведеними є заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача 49048,17 грн (116230,40 грн 67182,23 грн) заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом.

Наявна у матеріалах справи виписка по особовому рахунку № НОМЕР_5 не відображає операцій щодо нарахування банком у період з 01.05.2023 до 03.05.2023 відсотків за користування кредитом на суму 750,33 грн. З урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів нарахування відсотків за користування кредитом на вказану суму, тому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в цій частині заявлених вимог.

Згідно з п. п. 2,4 ч.2 ст. 42 ГПК України відповідач зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказів на підтвердження оплати позивачу перелічених сум як в строк обумовлений у договорі, так і станом на час розгляду справи в суді, відповідачем не представлено.

За таких обставин, позовні вимоги Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 452462,28 грн заборгованості по тілу кредиту, 49048,17 грн заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом, як обґрунтовані та не спростовані у встановленому законом порядку.

Розподіл судових витрат.

В порядку ст. ст. 123, 129 ГПК України, судовий збір в сумі 7533,92 грн покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12,13, 20,73-80, 86, 91, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

1.Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) 452462 (чотириста п`ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят дві) грн 28 коп. заборгованості по тілу кредиту, 49048 (сорок дев`ять тисяч сорок вісім) грн 17 коп. заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом, 7522 (сім тисяч п`ятсот двадцять дві) грн 66 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Видати наказ.

2.В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256,257 ГПК України.

Копію рішення направити:

- Акціонерному товариству Акціонерно-комерційний банк Львів в електронній формі до його електронного кабінету в ЄСІТС;

- Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про його одержання.

Повне рішення складено 08 грудня 2023 року.

Суддя І.П. Шумський