ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2023 р. Справа№ 920/295/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 09.11.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 (повний текст рішення складено та підписано 22.05.2023)

у справі № 920/295/23 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Старинського Олега Олександровича

до Виконавчого комітету Сумської міської ради

про стягнення 523 483,99 грн

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Фізична особа - підприємець Старинський Олег Олександрович (далі - ФОП Старинський О.О., позивач) звернулась до Господарського суду Сумської області із позовними вимогами до Виконавчого комітету Сумської міської ради (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 523 483,99 грн, з яких: 470 000,00 грн - основна сума боргу, 7 076,32 грн - інфляційні втрати, 43 780,82 грн - пеня та 2 626,85 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів за бюджетні кошти № 667/28-22 від 28.12.2022 щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим відповідачу нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши на те, що 30.03.2023 сума основної заборгованості вже сплачена позивачу, що підтверджується копією платіжного доручення від 14.02.2023 № 157.

Позовні вимоги про стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат у зв`язку з невчасними розрахунком з позивачем відповідачем заперечуються, оскільки невиконання цього обов`язку перед позивачем за договором закупівлі є наслідком обставин непереборної сили.

Виконавчий комітет Сумської міської ради зазначив, що на сьогодні в Україні згідно указу Президента України № 64/2022 введено військовий стан. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. У зв`язку із запровадженням військового стану, відповідно до підпункту 4 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України своєю постановою від 09.06.2021 № 590 затвердив «Порядок виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану». За приписами пункту 19 Порядку № 590 Казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка у визначеній черговості. На запит Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо підстав і причин нездійснення платежів по Договору №667/28-22 від 28.12.2022 в грудні 2022 року та проведення 30.03.2023 оплати платіжного доручення № 157 від 14.02.2023, Управління ДКСУ ум. Сумах (лист №02-19-06/434 від 21.04.2023) повідомило, що відповідні оплати здійснювались з дотриманням вимог пункту 19 Порядку №590, тобто згідно встановленої черговості та з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка. Таким чином, станом на 28.12.2023 та станом на 14.02.2023 на розрахунковому рахунку відповідача були наявні кошти на оплату поставленого позивачем товару, але в умовах воєнного стану органи Казначейства здійснюють оплати рахунків, керуючись Порядком № 590, в якому визначено черговість платежів, з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунку. Відповідно до пункту 19 Порядку №590 оплата за поставлений товар за договором № 667/28-22 не входить в обмежений перелік платежів, за якими здійснюються першочергові розрахунки.

За доводами відповідача, заборгованість за договором № 667/28-22 виникла з підстав неможливості виконання бюджетного зобов`язання відповідачем через введення в Україні воєнного стану, а не в результаті нехтування своїми обов`язками та зобов`язаннями.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 закрито провадження у справі № 920/295/23 в частині стягнення 470 000,00 грн основного боргу.

Задоволено позов у іншій частині, стягнуто з Виконавчого комітету Сумської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Старинського Олега Олександровича пеню в сумі 43 780,82 грн, 3% річних в сумі 2 626,85 грн, інфляційні втрати в сумі 7 076,32 грн та 802,26 грн судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Виконавчий комітет Сумської міської ради 05.06.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 у справі № 920/295/23 в частині стягнення пені в сумі 43 780,82 грн, 3% річних в сумі 2 626,85 грн, інфляційних витрат в сумі 7 076,32 грн та судового збору в сумі 802,26 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

До апеляційної скарги долучено клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/295/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2022 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/295/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 у справі № 920/295/23.

22.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №920/295/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 у справі № 920/295/23 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

12.07.2023 через систему «Електронний суд» та 19.07.2023 засобами поштового зв`язку на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшли заяви скаржника про усунення недоліків з доказом доплати судового збору.

Разом з тим, головуючий суддя Тищенко О.В. перебувала у відрядженні та відпустці. Питання пов`язані з рухом апеляційної скарги вирішується після виходу судді з відпустки (03.08.2023).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 у справі № 920/295/23, справу призначено до розгляду на 12.09.2023. Клопотання Виконавчого комітету Сумської міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 12.09.2023 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.09.2023 у справі №920/295/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 прийнято справу №920/295/23 за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р. Розгляд справи відкладено на 09.11.2023 у режимі відеоконференції проведення якої доручено Господарському суду Сумської області.

У судове засідання 09.11.2023 у режимі відеоконференції з Господарським судом Сумської області з`явився представник відповідача.

Представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представник позивача, що не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представника позивача що не з`явився у судове засідання.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 скасувати в частині стягнення пені в сумі 43 780,82 грн, 3% річних в сумі 2 626,85 грн, інфляційних витрат в сумі 7 076,32 грн та судових витратах. У задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 28.12.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю товарів за бюджетні кошти № 667/28-22 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов`язується в строки та на умовах договору передати у власність відповідача (покупця) друкуюче обладнання та витратні матеріали для виконавчих органів Сумської міської ради, найменування, кількість, ціна за одиницю та інші характеристики яких визначені у Специфікації. Покупець зобов`язується прийняти товар й оплатити його вартість відповідно до умов договору.

Специфікацією до договору передбачено, що предметом договору є: 1) струменевий багатофункціональний пристрій монохромний Epson М3170 с WiFi (С11CG92405) - 18 шт. на суму 423 000,00 грн; 2) струменевий багатофункціональний пристрій монохромний Epson WorkForce Pro WF-M5799DWF (C11CG04401) - 2 шт. на суму 77 000,00 грн.

Пунктом 3.1 договору визначено, що його сума становить 500 000,00 грн.

Оплата здійснюється за фактично наданий товар згідно з видатковими накладними у безготівковій формі у національній валюті України шляхом перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача, зазначений у договорі, протягом 10 днів банківських днів після надходження відповідних бюджетних коштів на реєстраційний рахунок відповідача (пункт 3.2 договору).

Пунктом 4 договору визначено, що позивач зобов`язаний передати товар відповідачеві згідно з видатковими накладними у строк не пізніше 30.12.2022.

Згідно із видатковою накладною від 28.12.2022 № 101 позивач передав відповідачеві товар на суму 470 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2022 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою внесено зміни у суму договору та додаток № 1 до договору.

Згідно із додатковою угодою специфікація викладена у наступній редакції: 1) струменевий багатофункціональний пристрій монохромний Epson М3170 с WiFi (Cl1CG92405) - 18 шт. на суму 423 000,00 грн; 3) струменевий багатофункціональний пристрій монохромний Epson WorkForce Pro WF-M5799DWF (C11CG04401) - 2 шт. на суму 47 000,00 грн.

Сума договору згідно додаткової угоди складає 470 000,00 грн.

Строк дії договору встановлено до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

Згідно платіжного доручення від 14.02.2023 № 157 відповідачем сплачено на користь позивача заборгованості за отриманий товар в сумі 470 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором про закупівлю товарів за бюджетні кошти № 667/28-22 від 28.12.2022.

Проте, як зазначає позивач, всупереч умовам договору відповідачем було сплачено заборгованість за поставлений товар з порушенням строків встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 цього ж кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідач отримав поставлений позивачем товар (надані послуги) без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договорів та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар (надані послуги) не розрахувався у встановлені договором та додатками до нього строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Враховуючи здійснену відповідачем оплату заборгованості за отриманий товар в сумі 470 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості за договором про закупівлю товарів за бюджетні кошти № 667/28-22 від 28.12.2022 згідно платіжного доручення від 14.02.2023 № 157, колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджується з висновками суду першої інстанції про закриття провадження в цій частині позовних вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції враховано, що в цій частині (щодо закриття провадження у справі в частині стягнення 470 000,00 грн основного боргу) рішення суду відповідачем не оскаржується.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 43 780,82 грн пені, 7 076,32 грн інфляційних втрат та 2 626,85 грн - 3% річних, нарахованих за загальний період з 12.01.2023 по 20.03.2023 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із пунктом 6.7 договору за порушення відповідачем строків оплати товару, вказаних у пункті 3.2 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку розрахунку пені за договором за загальний період з 12.01.2023 по 20.03.2023, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, місцевим господарським судом, правомірно було стягнуто з відповідача на користь позивача 43 780,82 грн пені.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період з 12.01.2023 по 20.03.2023 є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, місцевим господарським судом, правомірно було стягнуто з відповідача на користь позивача 7 076,32 грн інфляційних втрат та 2 626,85 грн 3 % річних.

Що стосується доводів скаржника про те, що нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні втрати на його думку не можуть бути стягнуті з відповідача у даній справі, оскільки нараховані у період воєнних дій на території України, посилаючись на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 відповідно до якого, ТПП України було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і за твердженням апелянта, заборгованість виникла з підстав неможливості виконання бюджетного зобов`язання саме дій органів державної влади котрі контролюють та обслуговують бюджетні установи, а не з вини та нехтування своїми обов`язками та зобов`язаннями відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вказувалося вище, згідно зі статтями 526, 629 ЦК України, та статтею 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 8.1 договору сторони передбачили, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по договору, якщо це невиконання є наслідком обставин непереборної сили, таких як дії стихійних лих, пожежа, повінь, землетрус, військові дії, дії органів державної влади, що прямо впливають на виконання сторонами даного договору. При цьому термін виконання договірних зобов`язань буде продовжено на час дії вказаних обставин.

Термін дії обставин, зазначених у пункті 8.1 даного договору, підтверджується компетентним органом в Україні (пункт 8.2 договору).

У разі коли дія зазначених обставин триває більш як 60 (шістдесят) календарних днів кожна із сторін має право розірвати цей договір і не несе відповідальності за таке розірвання за умови, що вона повідомить про це іншу сторону не пізніше, як за 20 (двадцять) календарних днів до розірвання. У цьому разі сторони проводять відповідні взаєморозрахунки (пункт 8.3 договору).

Сторона, яка не в змозі виконати свої договірні зобов`язання, повинна негайно, але не пізніше 20 (двадцяти) календарних днів з початку/закінчення дії цих обставин, повідомити в письмовій формі іншу сторону про початок та закінчення вищевказаних обставин. Несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє відповідну сторону прав на звільнення від виконання договірних зобов`язань з причини дії вищевказаних обставин (пункт 8.4 договору).

Отже, надаючи правовий аналіз вказаним умовам договору, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даній справі за укладеним між сторонами договором, учасниками спірних правовідносин були передбачені відповідні умови застосування наслідків дії форс-мажорних обставин, зокрема і те, що сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом двадцяти календарних днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Відповідно перед тим, як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, суди повинні з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин (постанова Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 та від 22.03.2023 у справі № 920/205/22).

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 ЦК України. Так, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно із положеннями статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Касаційний господарський суд вказав таке:

« 46. Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

47. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

48. Позивач не надав жодних документів та доказів, чому повідомлення позивачем іншої сторони Договору (Міноборони) про наявність форс-мажорних обставин було зроблено із пропущенням 5-денного строку, встановленого Договором. Усі пояснення сторони стосувалися лише дати отримання сертифіката ТПП, а не дати повідомлення Міноборони про дію форс-мажорних обставин.

49. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач вчасно не повідомив іншу сторону про виникнення форс-мажорних обставин.

50. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор)».

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Таким чином неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Також Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21 та від 23.03.2023 у справі №920/505/22). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що матеріали справи взагалі не містять сертифікат торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин у даній справі на підтвердження прострочення відповідачем виконання зобов`язань за укладеними між сторонами договором про закупівлю товарів за бюджетні кошти від 28.12.2022 № 667/28-22. Скаржник, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції посилається лише на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що не може вважатись належним доказом для звільнення відповідача від відповідальності за спірним договором, враховуючи при цьому, правові висновки суду касаційної інстанції та відсутність доказів про повідомлення відповідачем позивача про настання таких обставин.

До того ж, судом апеляційної інстанції враховано, що спірний договір про закупівлю товарів за бюджетні кошти від 28.12.2022 № 667/28-22 був укладений вже під час воєнного стану в країні і на переконання суду, відповідач міг передбачити та ініціювати внесення змін до договору враховуючи зміни в законодавстві у зв`язку із запровадженням воєнного стану в країні. Зокрема внесення законодавцем змін до Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану затвердженого постановою КМУ від 09.06.2021 № 590.

Судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника про необхідність врахування постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2023 у справі № 920/294/23 під час розгляду даної справи як подібної справи, оскільки, у відповідності до ст. 236 ГПК України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 43 780,82 грн пені, 2 626,85 грн 3% річних та 7 076,32 грн інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 17.05.2023 в оскаржуваній частині, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Виконавчого комітету Сумської міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 17.05.2023 в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 у справі № 920/295/23 в оскаржуваній частині - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 17.05.2023 у справі № 920/295/23 в оскаржуваній частині - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 920/295/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 11.12.2023 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік