ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
28.11.2023м. ДніпроСправа № 904/2584/23
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Голігорової Т.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГ" про розподіл судових витрат у справі:
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГ", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Вільногірськ, Дніпропетровська область
про стягнення заборгованості за договором сервісного обслуговування № 9/08 від 09.08.2022 у загальному розмірі 668 105,11 грн.
від позивача (заявника): не з`явився;
від відповідача: не з`явився.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛГ" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (надалі - відповідач) за порушення умов договору сервісного обслуговування № 9/08 від 09.08.2022 у загальному розмірі 668 105,11 грн., з яких: основний борг у розмірі 632 609,65 грн., пеня у розмірі 31 630,48 грн., 3% річних у розмірі 2 599,76 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 265,22 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 16.11.2023, оголошено вступну та резолютивну частини рішення про часткове задоволення позовних вимог.
21.11.2023 до суду від позивача надійшла заява щодо розподілу судових витрат, в якій просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у справі № 904/2584/23.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГ" про розподіл судових витрат прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судове засідання на 28.11.2023 на 10:45 год.
Представники сторін у призначене судове засідання 28.11.2023 з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не з`явилися.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГ" про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Отже, здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.
З огляду на зазначене, суд звертає увагу, що господарським процесуальним законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами частини 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.
У даному разі, в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000,00 грн. позивачем подано до суду засвідчені копії документів: 1) договір про надання правових (юридичних) послуг №120523/1 від 12.05.2023 разом з замовленням №1 про надання правових (юридичних) послуг від 12.05.2023 в якості додатку до договору; 2) ордер серія АР №1106292 від 13.05.2023; 3) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002117 від 09.04.2019; 4) акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №310523/2/Акт від 31.05.2023; 5) рахунок на оплату №12/05/2023 від 12.05.2023.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Між тим, положення статті 16 ГПК України передбачають, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвоката Захарчук Ксенії Олегівни з метою надання йому юридичних послуг з приводу захисту інтересів клієнта, про що було укладено договір про надання правових (юридичних) послуг №120523/1 від 12.05.2023.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 1.1. договору передбачено, що виконавець приймає зобов`язання надати правові (юридичні) послуги замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані правові (юридичні) послуги виконавцю на умовах та в строки, що передбачено умовами цього договору.
Згідно з пунктом 1.2. договору конкретний перелік, вид, строки надання, ціна і загальна вартість послуг узгоджується сторонами в спільно підписаних замовленнях до договору, які є його невід`ємними частинами.
Пунктом 3.1. договору передбачено, що здача-приймання наданих правових (юридичних) послуг за договором оформлюється Актом здачі-прийняття наданих послуг.
Відповідно до пункту 4.1. договору вартість правових послуг, що надаються на умовах договору, визначаються сторонами в замовленні відповідно до підпункту 1.2. договору.
Оплата правових послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця в національній валюті - гривня, у відповідності з порядком, визначеним у спільно підписаних сторонами замовленнях, та відповідно до виставленого виконавцем рахунку (п. 4.2. договору).
Умовами пункту 8.1. договору визначено, що договір набирає законної сили з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 включно.
Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №310523/2/Акт від 31.05.2023 містить підписи замовника та виконавця, які скріплено печатками сторін.
Окрім того, адвокатом було оформлено рахунок на оплату №12/05/2023 від 12.05.2023 вартості виконаних робіт (наданих послуг) на суму 70 000,00 грн.
Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Водночас суд зазначає, що у відповідності до норм чинного процесуального законодавства під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.
Тобто критерії, що визначені частиною 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Надаючи оцінку наданим позивачем доказам в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи обставини даної справи, суд враховує наступне.
Натомість у даному разі матеріали справи свідчать, що позовна заява та додані до неї документи не є значними за обсягом. Додані до позовної заяви копії документів у переважній своїй більшості є однотипними документами, які складаються з одного чи декількох аркушів та не потребують значної за обсягом роботи із їх вивчення, аналізу та засвідчення. Тобто, матеріали позовної заяви не містять великої кількості документів на дослідження яких була б об`єктивна необхідність витрачати значний час. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексу України, а тому цитування великої кількості норм права, законів та іншої нормативно-правової бази, яка підлягає дослідженню і застосуванню, спірні правовідносини також не передбачають.
Поряд з цим, матеріали справи свідчать, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2023 позовну заяву залишено без руху з огляду на вимоги пункту 2, 3, 5 частини 3 статті 162, частини 2 статті 164 ГПК України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Звертаючись до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 суд зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, пункту 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, та пунктів 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У системному зв`язку із наведеними вище правовими положеннями, наявними у матеріалах справи доказами, з огляду на фактичні обсяги наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги щодо представництва його інтересів у суді під час розгляду справи, керуючись принципами верховенства права, пропорційності та справедливості, а також беручи до уваги критерій реальності, обґрунтованості та розумності розміру таких витрат, суд дійшов до переконливого висновку, що справедливим, розумним, реальним, обґрунтованим та співмірним, в даному випадку не присуджувати позивачу всі його витрати на професійну правову допомогу, а обмежити їх сумою в розмірі 15 000,00 грн.
В іншій частині витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за необхідне відмовити та покласти їх на позивача.
Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, враховуючи, що позов у даній справі задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 860,12 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 13, 74, 77, 86, 123, 126, 129, 232-235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛГ" про розподіл судових витрат - задовольнити частково.
В решті заяви відмовити.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового додаткового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 254-259 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано - 05.12.2023.
Суддя В.Г. Бєлік