РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2023Справа № 910/3474/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ»

до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА група «ОБЕРІГ»

про стягнення 25 526, 51 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА група «ОБЕРІГ» про стягнення 25 526,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ "СК "УСГ" та ПП «ВІП-РЕНТ» на підставі укладеного Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2700/22-AVIS від 30.12.2021, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Renault" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ТДВ «СГ«ОБЕРІГ», позивачем заявлено до відповідача позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 25 526,51 грн.

Процесуальні дії у справі

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.03.2023 прийняв вказану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/3474/23, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

20.03.2023 через канцелярію суду від МТСБУ надійшла відповідь на виконання ухвали суду.

05.04.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов.

10.04.2023 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.04.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про зупинення провадження у справі.

У своєму клопотанні відповідач просив суд зупинити провадження у справі №910/3474/23 до набрання законної сили рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 381/1000/23.

Судом всиновлено, що у провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебувала справа №381/1000/23 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про визнання недійсним з моменту його укладання поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-210626230 згідно якого було забезпечено транспортний засіб марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2023 у справу № 381/1000/23 позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» задоволено повністю, визнано недійсним з моменту укладання Поліс №ЕР-210626230 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 .

Оскільки предметом розгляду у даній справі №910/3474/23 є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 25526,51 грн, а в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Renault" реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ТДВ «СГ«ОБЕРІГ» згідно Полісу №ЕР-210626230 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.05.2023 задовольнив клопотання Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА група «ОБЕРІГ» про зупинення провадження у справі, зупинив провадження у справі №910/3474/23 до набрання законної сили рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2023 у справі № 381/1000/23.

09.11.2023 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/3474/23.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у справі №381/1000/23 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про визнання недійсним полісу страхування відмовлено.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 20.11.2023 поновив провадження у справі №910/3474/23, продовжив розгляд справи №910/3474/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), запропоновано учасникам судового процесу у строк до 30.11.2023 надати суду письмові пояснення по справі з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у справі №381/1000/23.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.12.2021 між ПАТ "СК "УСГ" (страхувальник) та Товариством з додатковою відповідальністю ПП «ВІП-РЕНТ» (страховик) було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2700/22-AVIS, яким застраховано транспортний засіб «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

22.09.2022 у місті Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення водієм транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Святошинського районного суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №759/13404/22, винуватцем вище вказаного ДТП визнано водія транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП, яка відбулася 22.09.2022 було пошкоджено застрахований у ПАТ "СК "УСГ" транспортний засіб «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підставі Акту надання послуг №VCT1100518 від 26.10.2022 та страхового акту №СТОКА-19318 від 26.11.2022, на виконання умов Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2700/22-AVIS від 30.12.2021, позивач здійснив виплату власнику пошкодженого транспортного засобу в розмірі 28 026,51 грн.

Відповідач у добровільному порядку виплату страхового відшкодування не здійснив, у зв`язку з чим позивач заявив позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 25 526,51 грн, з вирахуванням франшизи у сумі 2 500,00 грн.

Позиція відповідача

Відповідач у відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що наявність укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не свідчить про те, що вказаний транспортний засіб автоматично є забезпеченим на дату ДТП в період його дії, оскільки для визначення випадку страховим та здійснення страхового відшкодування обов`язковою умовою є його експлуатація особами, відповідальність яких застрахована, тобто особою, яка правомірно володіє цим транспортним засобом на дату ДТП, та за умови що вказаний транспортний засіб допущений до дорожнього руху.

Так, відповідач зазначив, що за своїми технічними характеристиками забезпечений транспортний засіб відноситься до вантажних автомобілів, а страхувальник під час укладення полісу надав неправдиві відомості щодо строку дії протоколу ОТК.

Відповідач посилається на те, що на момент настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди поліс ЕР-210626230 не був чинний, оскільки транспортний засіб «RENAULT MAGNUM» д.н.з. НОМЕР_1 не пройшов ОТК, тож експлуатація даного ТЗ була заборонена у відповідності із Законом України «Про дорожній рух», у зв`язку з чим його не було допущено до дорожнього руху.

Відтак, відповідач вважає, що транспортний засіб «RENAULT MAGNUM» д.н.з. НОМЕР_1 не можна вважати забезпеченим транспортним засобом, а водій зазначеного транспортного засобу не відноситься до кола осіб, відповідальність яких застрахована в розумінні Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Також, відповідач посилався на те, що звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-210626230, яким була забезпечена цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "RENAULT MAGNUM СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е" д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_3 ).

Відповідач заперечив проти розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн, оскільки не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як вбачається із матеріалів справи, 22.09.2022 у місті Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно постанови Святошинського районного суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №759/13404/22, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 п. 2.3., п. 12.1., п. 13.1. Правил дорожнього руху.

Вказаною вище постановою Святошинського районного суду міста Києва від 23.11.2022 у справі №759/13404/22 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до Акту надання послуг №VCT1100518 від 26.10.2022, наряду-замовлення №VCT1100518 від 26.10.2022 та рахунку ТОВ «Синергія-трейд» №VCN1100345 від 13.10.2022 вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 28 026,51 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2700/22-AVIS від 30.12.2021, укладеного з ПП «ВІП-РЕНТ» (страховик), майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані у позивача.

Позивачем затверджено страховий акт №СТОКА-19318 від 26.11.2022, згідно із яким у зв`язку із настанням 19.04.2022 страхового випадку, позивач вирішив здійснити виплату страхового відшкодування в загальній сумі 28 026,51 грн.

На підставі страхового акту №СТОКА-19318 від 26.11.2022 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 28 026,51 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 43667 від 14.11.2022.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА група «ОБЕРІГ» (відповідач у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/210626230 (згідно із відомостями з єдиної централізованої бази даних МТСБУ).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 160 000,00 грн та франшизу у розмірі 2 500,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 25 526,51 грн (28 026,51 грн - 2500,00 грн франшизи).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, у відповідності до умов Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-КАСКО-0199-2700/22-AVIS від 30.12.2021, у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 28 026,51 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 43667 від 14.11.2022.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу № ЕР/210626230 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на момент настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди поліс №ЕР/210626230 не був чинний, оскільки транспортний засіб «RENAULT MAGNUM», реєстраційний номер НОМЕР_1 не пройшов ОТК, тож експлуатація даного ТЗ була заборонена у відповідності із Законом України «Про дорожній рух».

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання недійсним з моменту його укладання поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/210626230, згідно якого було забезпечено транспортний засіб марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України надано відповідь на запит про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, згідно якої станом на 22.09.2022 щодо транспортного засобу марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 відсутній дійний протокол ОТК, а строк дії останнього протоколу закінчився 26.12.2018.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2023 у справу № 381/1000/23 позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» задоволено повністю, визнано недійсним з моменту укладання Поліс №ЕР-210626230 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у справі №381/1000/23 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про визнання недійсним полісу страхування відмовлено.

Під час розгляду справи №381/1000/23 апеляційним судом встановлено, що в пункті спірного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ», міститься позначка, що транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контрою 18.08.2023. Разом з тим, ТДВ «Страхова група «Оберіг» під час укладення договору обов`язкового страхування (поліс), повинен був перевірити, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, інформацію щодо належності транспортного засобу до типу вантажних і необхідності проходження цим транспортним засобом обов`язкового технічного контролю за час дії спірного полісу. У зв`язку з чим, визнав необґрунтованими посилання Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», що відповідач приховав від представника страхової компанії відомості щодо проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у справі №381/1000/23 факти щодо укладення Полісу № ЕР/210626230 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» повторного доведення не потребують.

Отже, з урахуванням викладеного, відповідні заперечення відповідача суд відхиляє.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи підтверджено вину водія транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 22.09.2022.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У силу приписів ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Суд зазначає, що визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Відповідно до Акту надання послуг №VCT1100518 від 26.10.2022, наряду-замовлення №VCT1100518 від 26.10.2022 та рахунку ТОВ «Синергія-трейд» №VCN1100345 від 13.10.2022 вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 28 026,51 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача. Розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля та відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля також підтверджений матеріалами справи.

Виплата позивачем страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 28 026,51 грн підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 43667 від 14.11.2022.

Отже, сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача складає 25 526,51 грн (28 026,51 - 2 500,00 грн (франшиза)).

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА група «ОБЕРІГ» про стягнення 25 526,51 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 10423/10 від 20.12.2021, договір про надання правничої (правової) допомоги № 1-12/2022-К від 20.12.2022, акт виконаних робіт від 27.02.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 1-12/2022-К від 20.12.2022, а також платіжне доручення № 4760 від 27.02.2023.

У відповідності до п. 1.1. договору Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

За надання правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро, у справах, де Клієнт виступає в якості позивача, Клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок за кожну справу незалежно від переліку наданих послуг та часу, витраченого на них. Клієнт перераховує гонорар Адвокатському бюро не пізніше 5-ти (п`яти) робочих днів після надання Адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього (пункти 5.1. договору).

Дослідивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено понесені ним витрати на правничу допомогу по справі № 910/3474/23.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу з огляду на те, що складність справи та наданий адвокат обсяг послуг, затрачений час не вимагає значного обсягу юридичної та технічної роботи, а тому розмір витрат не відповідає критеріям реальності таких витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначено гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Правова позиція викладена в пункті 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в пункті 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, з аналізу статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Таким чином, заперечення відповідача є необґрунтованими, у зв`язку з чим, враховуючи категорію справи та розмір заявлених позивачем витрат як фіксований, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА група «ОБЕРІГ» (03040, місто Київ, вулиця ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 14; ідентифікаційний номер 39433769) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» (03038, місто Київ, вулиця ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А, ідентифікаційний код 30859524) страхове відшкодування у розмірі 25 526,51 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 13.12.2023.

Суддя О.В. Гулевець