ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.11.2023 Справа № 914/3259/23

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Прокопів І.І., розглянувши матеріали справи

за позовом:Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів;
до відповідача:ОСОБА_1 , с. Сторонибаби, Львівська область;
про:стягнення 109 642,60 грн

Представники сторін:

від позивача: Кухар Н.В. - адвокат;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , с. Сторонибаби, Львівська область про стягнення 109 642,60 грн.

Ухвалою суду від 03.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 27.11.2023.

В судове засідання 27.11.2023 з`явився представник позивача, надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що 27.06.2023 при перевірці на об`єктах відповідача за адресами: Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 23 та площа Звитяги, 25, працівниками ПрАТ «Львівобленерго» було виявлене порушення ПРРЕЕ, про що складено акт про порушення №037176 від 27.06.2023 та акт про порушення №037175 від 27.06.2023. Актом зафіксоване порушення: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів до електричної мережі без порушення схеми обліку (після відключення) п.8.4.2, п.5.5.5., п.7.6., п.8.2.4., п. 8.2.5. ПРРЕЕ.

Як ствердив позивач, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання комісії з розгляду актів про порушення листом №243-07-340 від 05.07.2023 та листом №243-07-341 від 05.07.2023.

19.07.2023 відбулося засідання комісії Східного РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» з розгляду актів про порушення. Згідно із рішенням комісії Східного РЕМ ПрАТ «Львівобленерго», комісією прийнято протокольне рішення №037176-а та протокольне рішення №037175-а, якими відповідачу визначено обсяг та вартість необлікованої електроенергії та суму завданих збитків, внаслідок порушення ПРРЕЕ та проведено нарахування за період з дати 16.02.2023 по дату 27.06.2023, виходячи з дозволеної потужності, режиму роботи електрообладнання згідно з договором на суму 54 821,30 грн та 54 821,30 грн.

Позивач ствердив, що між ним та відповідачем існують договірні відносини на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного шляхом підписання ФОП Соляревичем О.К. заяви-приєднання від 01.01.2019.

Оскільки заявлена до стягнення вартість необлікованої електричної енергії у розмірі 109 642,60 грн не була сплачена відповідачем, ПрАТ «Львівобленерго» звернулось до суду із заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Статтею 51 ЦК України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Як вбачається із позовної заяви, відповідачем у даній справі зазначено ОСОБА_1 , який на момент укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом подання заяви-приєднання від 01.01.2019 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

На переконання позивача, споживач по договору про надання послуг з розподілу електричної енергії ФОП Соляревич О.К. повинен належно виконати взяті на себе зобов`язання по зазначеному договору - сплатити вартість поставленої та спожитої ним електричної енергії.

Водночас, згідно інформації, відображеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.04.2021 до реєстру внесено запис за №003000171 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Соляревичем Олегом Казимировичем.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою (ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач фізична особа-підприємець Соляревич О.К., станом на момент проведення ПрАТ «Львівобленерго» перевірки на об`єкті за адресами: Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 23 та Львівська область, місто Буськ, площа Звитяги, 25, проведення засідання комісії з розгляду актів про порушення №037176 від 27.06.2023 та №037175 від 27.06.2023 та у період нарахування вартості необлікованої електричної енергії припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.05.2018 у справі №910/11188/17 зазначає, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Твердження позивача щодо виникнення зобов`язання відповідача по сплаті нарахованої суми за договором про надання послуг розподілу електричної енергії не знайшло свого підтвердження, адже заборгованість, яку просить стягнути позивач з відповідача виникла на підставі складених актів про порушення та за результатами розгляду зазначених актів, про що комісією Східного РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» прийняті протокольні рішення. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту здійснення відповідачем підприємницької діяльності без реєстрації статусу фізичної особи-підприємця.

Враховуючи те, що ФОП Соляревич О.К. припинив здійснення підприємницької діяльності 27.04.2021, тобто задовго до проведення уповноваженими працівниками позивача перевірки, складання за її результатами актів про порушення та до періоду нарахування вартості необлікованої електричної енергії, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Львівобленерго» не пов`язані із підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася Соляревичем О.К., тобто під час реєстрації його як підприємця.

Натомість відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд звертає увагу, що відповідач не має статусу підприємця з 2021 року і не мав такого на час проведення перевірки уповноваженими представниками ПрАТ «Львівобленерго», а також на момент засідання комісії та винесення рішення за результатами проведеної перевірки. Позивач жодним чином не обґрунтовує наявності між сторонами господарських відносин і спору, який би виник саме з господарських відносин.

Зазначення позивачем відповідача фізичної особи зі статусом фізичної особи-підприємця при відсутності доказів наявності такого у спірний період, за який позивачем нараховано заборгованість не підтверджує суб`єктної юрисдикції господарського суду у спірних правовідносинах.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є господарським, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи те, що на момент укладення договору відповідач не був наділений статусом фізичної особи-підприємця, у суду відсутні підстави вважати зобов`язання, яке виникло між сторонами, господарським, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Такої ж правової позиції дотримується Західний апеляційний господарський суд у постанові від 26.10.2023 у справі №914/1362/23 під час перегляду ухвали Господарського суду Львівської області від 07.07.2023, винесеної за аналогічних обставин.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (положення ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Таким чином, сплачена сума судового збору підлягатиме поверненню особі, яка його сплатила, у випадку подання нею відповідного клопотання.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 126, 130, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №914/3259/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів до ОСОБА_1 , с. Сторонибаби, Львівська область про стягнення 109 642,60 грн закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.12.2023.

Суддя Мазовіта А.Б.