СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Харків Справа № 922/3818/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича адвоката Данілюк О.В. (вх. №2381Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі № 922/3818/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Чистякова І.О.), повний текст якого складено 06.11.2023 року

за позовом Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича, м. Харків
до Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Салтівське трамвайне депо", м. Харків
про стягнення 16077,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі №922/3818/23, зокрема, позов задоволено частково у розмірі 9 590,02 грн. та стягнуто з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" на користь Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича 9 590,02 грн., з яких: інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з квітня 2020року по червень 2023 року включно в розмірі 6 285,02 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з 23.04.2020року по 28.08.2023 року включно в розмірі 1 217,22 грн., інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з квітня 2020року по червень 2023 року включно в розмірі 1 749,04 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015року у справі № 922/2910/15 з 23.04.2020року по 28.08.2023року включно в розмірі 338,74 грн.; в решті позову відмовлено та стягнуто з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 1 280,79 грн.

Представник Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича адвокат Данілюк О.В. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, сформованою в підсистемі "Електронний суд", в якій просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі та викласти його резолютивну частину в наступній редакції, а саме: позов задовольнити та стягнути за період з квітня 2020 року по червень 2023 року включно з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" на користь Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича 16077,28 грн., з яких: інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 та згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20 в розмірі 10597,48 грн., а також 3% річних за період з 23.04.2020року по 28.08.2023року включно за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015року у справі № 922/1165/15 в розмірі 2050,74 грн., інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015року у справі № 922/2910/15 з квітня 2020року по червень 2023 року включно в розмірі 2872,70 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 та згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020року у справі № 641/3218/20 в розмірі 556,36 грн.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

При підрахунку інфляційних втрат та 3% річних щодо судового збору у справі № 922/1165/15 суд за базу для їх нарахування взяв суму судового збору в розмірі 12116,00 грн., зазначену в рішенні господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15, але не врахував, що до цієї суми необхідно додати суму в розмірі 8313,39 грн. (інфляційні втрати в розмірі 6509,93 грн. + 3 % річних в розмірі 1803,46 грн.), зазначену в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20.

При підрахунку інфляційних втрат та 3% річних щодо судового збору у справі № 922/2910/15 суд за базу для їх нарахування взяв суму судового збору в розмірі 3371,72 грн., зазначену в рішенні господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15, але не врахував, що до цієї суми необхідно додати суму в розмірі 2166,15 грн. (інфляційні втрати в розмірі 1679,79 грн.+ 3 % річних в розмірі 486,36 грн.), зазначену в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20.

Тобто, суд припустився арифметичних помилок при підрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 року, суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 року апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича адвоката Данілюк О.В. на рішення господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі № 922/3818/23 залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

10.11.2023 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, з додатками, на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2023 року (вх.№ 13813), яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича адвоката Данілюк О.В. на рішення господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі №922/3818/23; призначено розгляд справи № 922/3818/23 за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича адвоката Данілюк О.В. на рішення господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3818/23.

22.11.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/3818/23 (вх.№14431).

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

У позові позивач посилається на таке.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20 (далі-рішення-3) стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 (далі-рішення-1) з травня 2015 року по березень 2020 року включно в розмірі 6509,93 грн., а також 3 % річних з 08.05.2015 року по 22.04.2020 року включно в розмірі 1803,46 грн., а всього стягнуто 8313,39 грн.; інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 (далі-рішення-2) з липня 2015 року по березень 2020 року включно в розмірі 1679,79 грн., а також 3 % річних з 03.07.2015 року по 22.04.2020 року включно в розмірі 486,36 грн., а всього стягнуто 2166,15 грн.

Рішенням-1 стягнуто з КП Харківський вагоноремонтний завод (далі-відповідач) на користь ПФ "ЗНАК" 418101,66 грн. основного боргу, 152970,41 грн. інфляційних втрат, 34641,32 грн. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 12116,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2016 року у справі № 922/1165/15 замінено стягувача - ПФ "ЗНАК" на його правонаступника- ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 50317980, відкритому 25.02.2016 року Комінтернівським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/1165/15.

Рішенням- 2 стягнуто з відповідача на користь ПФ "ЗНАК" суму інфляційних втрат в розмірі 165939,47 грн., суму 3% річних в розмірі 2646,33 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3371,72 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року у справі № 922/2910/15 замінено сторону-первісного стягувача ПФ "ЗНАК" на нового стягувача - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 49961437, відкритому Комінтернівським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 на підставі наказу суду № 922/2910/15 від 03.07.2015 року.

Між ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_1 21.04.2020 року було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 частину своїх прав кредитора щодо зобов`язань, а саме-передав право вимоги від відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним рішення-1 та рішення-2 в частині сплати судового збору.

Згідно акту приймання-передачі документів від 21.04.2020 року, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 документи, які підтверджують право вимоги до відповідача, а тому з 21.04.2020 року ОСОБА_1 є новим кредитором для відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним зобов`язань.

Позивач, також, посилається на те, що між Фізичною особою-підприємцем Захаровим Дмитром Михайловичем (далі-позивач) та ОСОБА_1 25.08.2023 року було укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_1 відступив позивачу право вимоги від відповідача сплати інфляційних втрат, починаючи з квітня 2020 року, а також 3 % річних, починаючи з 23.04.2020 року, через прострочення відповідачем сплати суми судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 та суми судового збору згідно рішення господарського суду Харківської обл. від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15.

Згідно акта приймання-передачі документів від 25.08.2023 року ОСОБА_1 передав позивачу документи, які засвідчують права, що передаються.

Відповідачу 28.08.2023 року було направлено позивачем повідомлення про укладення між ОСОБА_1 та позивачем договору про відступлення права вимоги від 25.08.2023 року з копією договору, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та поштовою накладною.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 16077,28 грн., з яких: інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з квітня 2020 року по червень 2023 року включно в розмірі 10597,48 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 2050,74 грн., інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з квітня 2020 по червень 2023 року включно в розмірі 2872,70 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 556,36 грн.

30.10.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Предметом позову у даній справі є стягнення 16077,28 грн., з яких: інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з квітня 2020 року по червень 2023 року включно в розмірі 10597,48 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 2050,74 грн., інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з квітня 2020 року по червень 2023 року включно в розмірі 2872,70 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 556,36 грн.

Так, за матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства Харківський вагоноремонтний завод, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з травня 2015 року по березень 2020 року включно в розмірі 6509,93 грн., стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з 08.05.2015 року по 22.04.2020 року включно в розмірі 1803,46 грн., стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з липня 2015 року по березень 2020 року включно в розмірі 1679,79 грн., а також 3 % річних з 03.07.2015 року по 22.04.2020 року включно в розмірі 486,36 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Комунального підприємства Харківський вагоноремонтний завод на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі №922/1165/15 з травня 2015 року по березень 2020 року включно в розмірі 6509,93 грн., а також 3 % річних з 08.05.2015 року по 22.04.2020 року включно в розмірі 1803,46 грн. Крім того, стягнуто з Комунального підприємства Харківський вагоноремонтний завод на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі №922/2910/15 з липня 2015 року по березень 2020 року включно в розмірі 1679,79 грн., а також 3 % річних з 03.07.2015 року по 22.04.2020 року включно в розмірі 486,36 грн.

Зокрема, заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20 встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі №922/1165/15 стягнуто з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" на користь приватної фірми "Знак" 418101,66 грн. основного боргу, 152970,41 грн. інфляційних втрат, 34641,32 грн. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 12116,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2016 року у справі №922/1165/15 замінено стягувача ПФ "ЗНАК" на його правонаступника- ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 50317980, відкритому 25.02.2016 року Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/1165/15.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі 922/2910/15 стягнуто з відповідача на користь ПФ "Знак" суму інфляційних втрат в розмірі 165939,47 грн., суму 3% річних в розмірі 2646,33 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3371,72 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року у справі № 922/2910/15 замінено сторону-первісного стягувана ПФ "Знак" на нового стягувача - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 49961437, відкритому Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виконання рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 на підставі наказу суду від 03.07.2015 року № 922/2910/15.

Між ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_1 21.04.2020 року було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_2 передав позивачу право вимоги від відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним вказаних рішень в частині сплати судового збору.

Одночасно з укладенням договору ОСОБА_2 , згідно акту приймання-передачі документів від 21.04.2020 року, передав позивачу документи, які підтверджують право вимоги до відповідача.

Таким чином, з 21.04.2020 року позивач є новим кредитором для відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним зобов`язань.

Позивач надіслав відповідачу лист-повідомлення від 23.04.2020 року з розрахунком суми інфляційних втрат та 3 % річних та копією договору про відступлення права вимоги від 21.04.2020 року, доказом чого є опис вкладення до цінного листа, накладна та фіскальний чек (додаток 10), про те, що між ОСОБА_2 та позивачем 21.04.2020 року укладено договір про відступлення права вимоги до відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним зобов`язань.

Також у листі позивач вимагав від відповідача сплатити позивачу 3% річних та інфляційні втрати в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань.

А отже, відповідач прострочив сплату судового збору згідно рішень, а тому на підставі ст. 625 ЦК України він повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період цього прострочення.

За змістом ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Місцевий господарський суд обгрунтовано вказав на те, що оскільки на час розгляду справи № 922/3818/23, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20 набрало законної сили та є чинними, то відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України вказане є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду вказаної справи.

Отже, як встановлено заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги 21.04.2020 року щодо сплати останнім інфляційних втрат, а також 3 % річних через прострочення відповідачем сплати суми судового збору, стягнутих рішеннями господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 та від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15.

На виконання п. 3.1 договору відступлення права вимоги від 25.08.2023 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв згідно акта приймання-передачі документів від 25.08.2023 року наступні документи: копію рішення господарського суду Харківської обл. від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15, копію ухвали господарського суду Харківської області від 05.04.2016 року у справі №922/1165/15, копію рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15, копію постанови Харківського апеляційного господарського суду від 15 березня 2016 року у справі № 922/2910/15, договір відступлення права вимоги від 21.04.2020 року, копію рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі №641/3218/20.

28.08.2023 року, на виконання п. 3.2. договору про відступлення права вимоги від 25.08.2020 року, позивач направив відповідачу повідомлення про заміну кредитора від 28.08.2023 року, в якому вимагав негайно сплатити позивачу суму 16077,28 грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем судового збору, стягнутого рішеннями господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 та від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем сплати судового збору, стягнутого за рішеннями господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 та від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15.

У постанові Верховного Суду України від 05.12.2011 року у справі № 16/164(2010) вказано, що частина п`ята статті 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення.

Також, у правових висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено що, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, яка полягала у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 року у справі № 520/10054/13-ц.

Також, у справі № 459/3560/15-ц, Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 року вказав, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Такі ж висновки щодо відповідальності з підстав ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, викладені і у постановах Верховного Суду України у справі № 6-113цс14 від 01.10.2014,у справі № 5-86кз 16 від 30.03.2016 року та у справі № 6-1946цс15 від 06.07.2016 року.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк його виконання. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Господарським судом першої інстанції вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 910/11249/17, від 21.02.2018 року у справі № 910/6984/17 та від 14.05.2018 року у справі № 910/8829/17, де, зокрема, вказано на те, що виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови: Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц; Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18; Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 912/2750/18; від 03.02.2020 року у справі № 569/613/19; Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12). Отже, інфляційні втрати та проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Таким чином, системний аналіз положень ст. ст. 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати та 3% річних за невиконання зобов`язання є зобов`язанням у розумінні ст. 509 цього Кодексу.

Колегія суддів також враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18, від 17.07.2018 року у справі № 904/10242/17, від 04.12.2018 року у справі № 913/63/18, від 22.09.2021 року у справі № 910/5452/18 та від 10.11.2021 року у справі № 2-7250/11-ц, де, зокрема, вказано на те, що за базу для нарахування інфляційних втрат та 3% річних після кожного чергового рішення суду за тим самим зобов`язанням слід вважати суму основного зобов`язання з доданими до неї сумами інфляційних втрат та 3% річних, встановлених рішеннями попередніх судів.

Таким чином, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем сплати судового збору, стягнутого рішеннями господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 та від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15, місцевий господарський суд обгрунтовано вказав на те, що позивач правомірно нарахував на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно вказаних судових рішень за вказані у позовній заяві періоди.

Разом з тим, колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятору ЛІГ:ЗАКОН, зазначає, що місцевий господарський дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 9590,02 грн., з яких: інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору в розмірі 12116,00 грн. згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з квітня 2020 року по червень 2023 року включно в розмірі 6285,02 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 1217,22 грн., а також інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору в розмірі 3371,72 грн. згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з квітня 2020 по червень 2023 року включно в розмірі 1749,04 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 338,74 грн. та відмовив в решті позову.

Аргументи апелянта на те, що при підрахунку інфляційних втрат та 3% річних щодо судового збору у справі № 922/1165/15 суд за базу для їх нарахування взяв суму судового збору в розмірі 12116,00 грн., зазначену в рішенні господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15, але не врахував, що до цієї суми необхідно додати суму в розмірі 8313,39 грн. (інфляційні втрати в розмірі 6509,93 грн. + 3 % річних в розмірі 1803,46 грн.), зазначену в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20; при підрахунку інфляційних втрат та 3% річних щодо судового збору у справі № 922/2910/15 суд за базу для їх нарахування взяв суму судового збору в розмірі 3371,72 грн., зазначену в рішенні господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15, але не врахував, що до цієї суми необхідно додати суму в розмірі 2166,15 грн. (інфляційні втрати в розмірі 1679,79 грн.+ 3 % річних в розмірі 486,36 грн.), зазначену в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20, тобто суд припустився арифметичних помилок при підрахунку інфляційних втрат та 3% річних, не приймаються, з огляду на таке.

За змістом ст. 162 ГПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити:1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Так, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 16077,28 грн., з яких: інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з квітня 2020 року по червень 2023 року включно в розмірі 10597,48 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2015 року у справі № 922/1165/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 2050,74 грн., інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з квітня 2020 по червень 2023 року включно в розмірі 2872,70 грн., 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно рішення господарського суду Харківської області від 17.06.2015 року у справі № 922/2910/15 з 23.04.2020 року по 28.08.2023 року включно в розмірі 556,36 грн.

А отже, у позовній заяві, де позивач самостійно визначив, яке його право та охоронюваний законом інтерес порушено відповідачем та зазначив, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права, відсутня сама матеріально-правова вимога позивача до відповідача стосовно якої він просив би ухвалити судове рішення, а саме: щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6509,93 грн. + 3 % річних в розмірі 1803,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1679,79 грн.+ 3 % річних в розмірі 486,36 грн., зазначених в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі № 910/2470/21, де, зокрема, вказано на таке. За приписами частини 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин .Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Разом з цим, позивач не був позбавлений права звернутися до господарського суду Харківської області згідно з вимогами ч. 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання з письмовою заявою про зміну предмету або підстав позову, в тому числі і доповнення позовних вимог новими, а саме: щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6509,93 грн. + 3 % річних в розмірі 1803,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1679,79 грн.+ 3 % річних в розмірі 486,36 грн., зазначених в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20.

Також, в силу вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, виходячи з того, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача стосовно якої він просив би ухвалити судове рішення, а саме : щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 6509,93 грн. + 3 % річних в розмірі 1803,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1679,79 грн.+ 3 % річних в розмірі 486,36 грн., зазначених в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 року у справі № 641/3218/20, не була змістом позовних вимог, поданих до розгляду господарського суду першої інстанції, правових підстав для її прийняття та розгляду у суду апеляційної інстанції не має.

Отже, висновок місцевого господарського суду часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця Захарова Дмитра Михайловича адвоката Данілюк О.В. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 30.10.2023 року у справі №922/3818/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов