ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/4159/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.,

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Покара І.Є., ордер серія ВН №1284703 від 12.09.2023;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - Вороненко А.З., довіреність від 19.10.2023р.;

від відповідача -3 - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.09.2023, про забезпечення позову

у справі №916/4159/23

за позовом Приватного підприємства ,,Автотранском"

до відповідачів:

1)Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра";

2)Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс";

3)Товариства з обмеженою відповідальністю ,,С.П.К.М. "

про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації транспортних засобів,-

головуючий суддя: Цісельський О.В.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 07.12.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 Приватне підприємство ,,Автотранском" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.», в якому просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/005797, укладений 22 квітня 2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договору комісії № 7268/23/1/005797 від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс» щодо транспортного засобу: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 ;

- скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , вчинену 22 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/005799, укладений 22 квітня 2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договору комісії № 7268/23/1/005799 від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс» щодо транспортного засобу: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 ;

- скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , вчинену 22 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/23/1/005798, укладений 22 квітня 2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договору комісії № 7268/23/1/005798 від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс» щодо транспортного засобу: Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 ;

- скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортного засобу Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 , вчинену 22 квітня 2023 року Територіальним сервісним центром 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом передання у власність та поновлення державної реєстрації транспортних засобів: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрітерра».

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що правочини вчинені (укладені) між відповідачем-3 в інтересах відповідача-1 та відповідачем-2 з відчуження транспортних засобів є фраудаторними та такими, що вчинені на шкоду позивачу з метою уникнення звернення стягнення на вказане майно за наявності невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем.

Разом з позовною заявою до Господарського суду Одеської області позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій останній просить суд:

- накласти арешт на транспортні засоби, належні ТОВ «Агрітерра Транс», а саме Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_1 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 ;

- заборонити органам, які здійснюють державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, здійснювати будь-які дії щодо транспортних засобів, а саме: Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_5 , Scania R 400 12742, 2013 року № шасі НОМЕР_2 , Scania R 400 12740, 2012 року № шасі НОМЕР_3 .

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що у відповідача-1 існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем згідно рішення Постійного діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 12.08.2021 у справі № 407/05.21 та на підставі відповідних наказів Західного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 на примусове виконання вказаного рішення, яка наразі стягується з відповідача-1 в примусовому порядку.

При цьому, заявник вказує, що за результатами ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження позивачем встановлено, що 21.04.2023 відповідач-1 набув право власності, а вже 22.04.2023 здійснено перереєстрацію на афілійовану щодо відповідача-1 компанію ТОВ «Агрітерра Транс» спірних транспортних засобів. Тобто відбулось набуття відповідачем-1 у власність транспортних засобів та подальша їх перереєстрація на відповідача-2, який набув відповідне право власності 22.04.2023

Позивач вважає, що спірні правочини вчинені (укладені) між відповідачами з відчуженням транспортних засобів є фраудаторними та такими, що вчинені на шкоду позивачу, з огляду, зоврема, на те, що відповідач-1 та відповідач-2 є пов`язаними (афілійованими) особами, контроль та фактичне керівництво якими здійснюють одні й ті ж особи.

Отже, на переконання позивача, з метою неможливості звернення стягнення на транспортні засоби відповідач-1 здійснив їх перепродаж на іншу афілійовану з ним юридичну особу відповідача-2, керівником якої є солідарний з відповідачем-1 боржник, тобто директор вказаних відповідачів ОСОБА_1 .

За твердження позивача, сукупність наведених ним обставин доводить той факт, що відповідач-1 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача як кредитора, оскільки відчужив належні йому транспортні засоби за наявності невиконаного грошового зобов`язання, а тому позивач вважає, що такі дії вчинені з метою уникнення звернення стягнення стягувачем на вказане майно, що в свою чергу, є підставою для визнання недійсними зазначених договорів про відчуження та скасування вчинених на їх підстав державних реєстрацій транспортних засобів.

Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник вказує, що ОСОБА_1 не вперше вчиняються дії щодо укладення фраудаторних правочинів з метою уникнення виконання грошових зобов`язань, а враховуючи попередню поведінку директора відповідача-1 та відповідача-2, існує висока ймовірність того, що після пред`явлення позову транспортні засоби будуть повторно продані на третіх осіб.

Вжиття визначеного заходу забезпечення позову, на переконання заявника, унеможливить подальшу перереєстрацію транспортних засобів відповідачем-2 в особі ОСОБА_1 , а незастосування заходів забезпечення позову, в свою чергу, може призвести до того, що обраний ПП «Автотранском» спосіб захисту у цій справі не буде ефективним, оскільки у разі вчинення відповідачем-2 дій щодо відчуження транспортних засобів, які є предметом оспорюваних договорів, буде неможливим виконання рішення у випадку задоволення позову, що зумовить необхідність подальшого звернення до суду з метою повернення майна.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 року по справі №916/4159/23 (суддя Цісельський О.В.) заяву Приватного підприємства «Автотранском» про забезпечення позову по справі № 916/4159/23 задоволено частково; накладено арешт на транспортні засоби: Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_1 ; Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_2 ; Scania R 400 12740, 2012 року, шасі № НОМЕР_3 , які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс». В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову у даній справі, господарський суд дійшов висновку про існування зв`язку між обраними ПП «Автотранском» заходами у вигляді накладення арешту на майно та предметом заявленого позову, що свідчить про наявність передбачених процесуальних законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, суд виходив із обґрунтованості обраного позивачем способу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно, що на момент звернення позивача із даним позовом було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Агрітерра Транс», право власності якого оскаржується у рамках розгляду даної справи, оскільки він відповідає вимогам, на забезпечення яких направлений, є пов`язаним і співвідносним із такими вимогами.

На переконання суду встановлення таких заходів забезпечення позову до вирішення спору судом у даній справі відповідає предмету заявленого позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, здійснювати будь-які дії щодо транспортних засобів, суд відмови в у задоволенні позову у вказаній частині та зазначив, що цей спосіб забезпечення позову, не є ефективним та розумним, оскільки за наявності накладеного арешту на спірні транспортні засоби, а також невирішеного між сторонами спору, відповідачі позбавлені можливості вчиняти будь-які дії відносно цього майна.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 про забезпечення позову по справі №916/4159/23.

Апелянт вважає, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права і не враховано висновки про застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, також висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема скаржник зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2023 у справі №907/268/22 щодо взаємозв`язку між майновою/немайновою вимогою і можливим заходом забезпечення позову.

Крім того, скаржник вказує, що у даній справі з позовом та заявою про забезпечення позову звернулася особа, якій не належить майно, що було предметом оспорюваного договору. Апелянт звертає увагу, що заявник - ПП «Автотранском» ніколи не був і не є власником спірних транспортних засобів.

Також, апелянт вважає, що аргументи позивача щодо укладення ОСОБА_1 інших фраудаторних правочинів ґрунтуються на припущеннях, що виключає дотримання вимоги врахування розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника при застосуванні заходів забезпечення позову.

Заявник апеляційної інстанції також звертає увагу, що арешт транспортних засобів є серйозним обмеженням прав ТОВ ,,Агрітерра Транс", оскільки безпосередньо впливає на кредитоспроможність, беручи до ваги, що основним видом діяльності товариства є вантажні перевезення, які забезпечуються за рахунок транспортних засобів, які підприємство отримує в лізинг. Застосування заходу забезпечення позову в обраний заявником спосіб може призвести до розірвання договорів фінансового лізингу, скорочення автопарку і, як наслідок, зупинки господарської діяльності ТОВ ,,Агрітерра Транс".

Також скаржник зазначає, що заява про забезпечення позову не містила конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення попри п.6 ч.1 ст. 139 ГПК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 про забезпечення позову у справі №916/4159/23; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" до розгляду на 07 грудня 2023 року о 10:00 год.

06.11.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПП «Автотранском» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого позивач просив залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у справі №916/4159/23 без змін.

04.12.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від представника Товариства з обмеженою відповідальністю ,,АГРІТЕРРА ТРАНС" - Вороненко Анастасії Зунівни про участь в судовому засіданні, яке призначене на 07.12.2023 о 10:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку „EASYCON"(e-mail:ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_6 ).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю ,,АГРІТЕРРА ТРАНС" - Вороненко Анастасії Зунівни про проведення судового засідання, призначеного на 07 грудня 2023р. о 10:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні в режимі відеоконференції 07.12.2023 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представники відповідача-1 та відповідача-3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних представників, за наявними у справі матеріалами.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 8.03.2019 між ПП «Авторанском» та ТОВ «Агітерра» укладено договір № 36153111 про надання послуг транспортного експедирування (перевезення вантажів автомобільним транспортом). З метою виконання зобов`язання ТОВ «Агітерра» за цим договором 02 березня 2020 року ПП «Авторанском» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 1. За цим договором ОСОБА_1 у разі порушення боржником (ТОВ «Агітерра») своїх зобов`язань за умовами основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором (ПП «Автотранском») як солідарні боржники.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 12.08.2021 у справі № 407/05.21 задоволено позов ПП «Автотранском» до ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Стягнуто солідарно з ТОВ «Агрітерра» та ОСОБА_1 на користь ПП «Автотранском» 5 500000 грн основного боргу, 195 375,36 грн - 3 % річних, 556 735,72 грн інфляційних втрат та 11 350 грн сплаченого третейського збору за розгляд справи в третейському суді.

24.04.2023 Західним апеляційним господарським судом видано відповідні накази про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Всеукраїнська інвестиційна асоціація» від 12.08.2021 у справі № 407/05.21, на підставі яких 28.04.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. відкриті виконавчі провадження відносно боржників ВП № НОМЕР_7 та № НОМЕР_8.

Водночас, як слідує з матеріалів позовної заяви, ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договорів комісії від 21.04.2023, укладає 22.04.2023 з ТОВ «Агрітерра Транс» договори купівлі-продажу транспортних засобів, на які ТОВ «Агрітерра» набуло право власності лише 21.04.2023 від ТОВ «Сканія Кредіт Україна».

Згідно з копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Агрітерра» та ТОВ «Агрітерра Транс» станом на 27.09.2023 керівником вказаних юридичних осіб є ОСОБА_1 , а єдиним учасником (засновником) цих юридичних осіб є ОСОБА_3 .

Предметом заявлених ПП «Автотранском» позовних вимог у даній справі є вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних транспортних засобів, укладених 22.04.2023 року між ТОВ «С.П.К.М.», яке діяло в інтересах ТОВ «Агрітерра» на підставі договорів комісії від 21.04.2023, і ТОВ «Агрітерра Транс», а також скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів. При цьому, в обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову ПП «Автотранском» було зазначено, що існує потенційна можливість відчуження відповідачем спірного рухомого майна іншим особам, що, відповідно, унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Як зазначалось вище, оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області заяву Приватного підприємства «Автотранском» про забезпечення позову по справі № 916/4159/23 задоволено частково; накладено арешт на транспортні засоби: Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_1 ; Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_2 ; Scania R 400 12740, 2012 року, шасі № НОМЕР_3 , які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс». В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Оскільки у даному разі підставність відмови у забезпеченні позову шляхом заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, здійснювати будь-які дії щодо спірних транспортних засобів, сторонами у справі жодним чином не оспорюється, вказані обставини колегією суддів в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу не досліджуються та не переглядаються.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно - транспортні засоби.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі № 915/577/22.

Предметом позову у цій справі є вимоги про: визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації транспортних засобів.

Отже, предметом даного позову є вимоги немайнового характеру.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Разом з тим, пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19, від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі № 915/577/22 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Проте, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на рухоме майно - транспортні засоби, не врахував, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту не узгоджується з предметом та підставами позову; позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування майна на користь позивача, тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на відповідне майно; накладення арешту на рухоме майно - транспортні засоби не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.

Також колегія суддів зазначає, що такий захід забезпечення позову не сприяє збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу та не впливає на неможливість в майбутньому забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову з немайновими вимогами.

Тому є всі підстави погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що суд не врахував положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, безпідставно задовольнив вимогу позивача про застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби: Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_1 ; Scania R 400 12742, 2013 року, шасі № НОМЕР_2 ; Scania R 400 12740, 2012 року, шасі № НОМЕР_3 , які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрітерра Транс»

Згідно з частиною 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на викладене, оскільки ухвала місцевого господарського суду винесена з порушенням вимог статей 136, 137, 236 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування ухвали місцевого суду та прийняття рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Агрітерра Транс" - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.09.2022 року по справі №916/4149/23 скасувати.

В задоволенні заяви Приватного підприємства «Автотранском» (вх. № 2-1430/23 від 25.09.2023) про забезпечення позову по справі № 916/4159/23 відмовити.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

11.12.2023р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф.Савицький