ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. Справа №914/1778/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.В. Зварич

О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Крам Постачання б/н від 15.09.2023 (вх. № 01-05/3005/23 від 25.09.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 (повний текст рішення складено 04.09.2023, м. Львів, суддя О.Д. Запотічняк)

у справі № 914/1778/23

за позовом: Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів, м. Нікополь Дніпропетровської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Крам Постачання, м. Львів

про стягнення 144 034,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

06.06.2023 АТ Нікопольський завод феросплавів звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ Крам Постачання про стягнення 144 034,83 грн.

05.07.2023 на адресу суду першої інстанції надійшла заява про зміну предмета позову (вх. № 2621/23). Ухвалою від 18.07.2023 суд заяву про зміну предмета позову задоволив частково. Прийняв вимогу про збільшення пені в розмірі 29 044,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання умов договору поставки №2005290 від 30.11.2020 позивачем оплачено поставлений відповідачем товар на загальну суму 592 735,06 грн., в тому числі ПДВ 98 789,18 грн., однак податкова накладна на вказаний товар відповідачем зареєстрована не була, чим позбавлено позивача права на включення суми ПДВ до податкового кредиту.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 року у справі №914/1778/23 (суддя О.Д. Запотічняк) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крам Постачання» на користь Акціонерного Товариства «Нікопольський завод феросплавів» 23 709,40 грн. пені, 98 789,21 грн. штрафу та 2 227,68 грн. судового збору. Стягнуто з Акціонерного Товариства «Нікопольський завод феросплавів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Крам Постачання» 750,00 грн. витрат на правову допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору, а саме свої зобов`язання, визначені у п. 7.1.4, 7.1.6 договору поставки, якими передбачено, що Постачальник повинен забезпечити своєчасне оформлення податкових накладних з ПДВ та своєчасну їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних та не зареєстрував податкову накладну в ЄРПН, у зв`язку з чим позивач позбавлений права на включення суми ПДВ до складу податкового кредиту і права на зменшення податкового зобов`язання на суму. Умовами п. 8.6, 8.11 договору визначено, що за кожне порушення зобов`язань, передбачених пунктами 7.1.4 - 7.1.7 цього договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару з ПДВ; за кожен день прострочення надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений товар Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від загальної вартості товару (послуг) з ПДВ. Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення неустойки з урахуванням приписів ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України, тобто на суму невиконаного зобов`язання, дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за період не реєстрації накладної з 19.04.2023 по 06.06.2023 в розмірі 29 044,02 грн. є такою, що підлягає до задоволення частково, оскільки період має розраховуватись до 05.06.2023, відтак до стягнення підлягає 23 709,40 грн. пені та 98 789,21 грн. штрафу. В задоволенні решти вимог відмовив за безпідставністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Крам Постачання» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 року у справі №914/1778/23, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Скаржник вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що предметом укладеного між сторонами договору № 2005290 була поставка продукції коксо-хімічного виробництва і відповідач під час поставки позивачу цієї продукції виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором щодо предмета та умов поставки. Отже, відповідач не порушив свої господарські зобов`язання за договором № 2005290 та не вчинив правопорушення у сфері господарювання, що в свою чергу виключає наявність підстав для господарсько-правової відповідальності відповідача згідно ст. 218 ГК України. Відповідно передбачені п.7.1.6, 8.6 та 8.11 договору № 2005290 штраф та пеня не можуть вважатися штрафними санкціями у розумінні ч. 1 ст. 230 ГК України. Оскільки, обов`язок ТзОВ «Крам Постачання» перед AT «Нікопольський завод феросплавів» зі складання та реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 18 від 28.03.2023 за наслідками виконання господарських зобов`язань за договором № 2005290 виник саме на підставі податкового, а не господарського законодавства, то не було і підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що реєстрація в ЄРПН податкової накладної поза встановлені податковим законодавством та договором строки, здійснена не з вини ТзОВ «Крам Постачання», оскільки відповідач вжив всі необхідні заходи для недопущення порушень умов договору № 2005290 в частині реєстрації в ЄРПН податкової накладної, підтвердженням чого і є рішення № 8948392/41060155 від 06.06.2023 про її реєстрацію. Крім того, на переконання скаржника суд першої інстанції при прийняті оскарженого рішення безпідставно не застосував положення ст. 233 ГК України, якою передбачено зменшення розміру штрафних санкцій. Також звертає увагу на неправильний розрахунок судом першої інстанції розміру пені.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ «Нікопольський заводферосплавів» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з повним з`ясуванням та дослідженням усіх обставин справи. Як вірно встановив суд, ТзОВ «Крам Постачання» 28.03.2023, в день отримання від покупця коштів на свій розрахунковий рахунок, склало податкову накладну за № 18 на суму 592 735,06 грн., в т.ч. ПДВ на суму 98 789,18 грн. Проте, лише 30.05.2023 її було направлено для реєстрації в ЄРПН та згідно отриманої квитанції від 30.05.2023 від ДПС України, її реєстрація в ЄРПН зупинена, оскільки ТзОВ «Крам Постачання» відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків. Лише 06.06.2023 Комісією з питань зупинення реєстрації податкових накладних ГУ ДПС у Львівській області винесено рішення № 8948392/41060155 про реєстрацію податкової накладної № 18 від 30.03.2023. Водночас, умовами п.п. 8.6, 8.11 договору визначено, що за кожне порушення зобов`язань, передбачених пунктами 7.1.4 - 7.1.7 цього договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару з ПДВ; за кожен день прострочення надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений товар Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від загальної вартості товару (послуг) з ПДВ. Таким чином, відповідач підписуючи договір, брав на себе відповідальність передбачену п.п. 7.1.4-7.1.7 договору, однак був віднесений до категорії ризикових підприємств, а господарська діяльність це діяльність на свій страх і ризик, відтак відповідач зобов`язаний дотримуватись умов договору або сплачувати штрафні санкції передбачені договором. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/1778/23 визначено суддю О.С. Скрипчук, суддів: О.В. Зварич, О.І. Матущака.

Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 року (головуючий-суддя О.С. Скрипчук, судді: О.В. Зварич, О.І. Матущак) відкрито апеляційне провадження у справі № 914/1778/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх адреси ухвали Західного апеляційного господарського суду від 28.09.2023 року у справі № 914/1778/23.

На час винесення даної постанови від сторін у справі не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги ТзОВ Крам Постачання на судове рішення у справі №914/1778/23, яке є предметом оскарження.

Обставини справи

30.11.2020 року між Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крам Постачання" (Постачальник) укладено договір поставки № 2005290. Згідно із п. 1.1 договору Постачальник зобов`язується поставити продукцію коксо-хімічного виробництва (товар або КВП) на умовах цього договору. Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (п. 1.3 договору).

Відповідно до підпункту 7.1.4 пункту 7.1 договору Постачальник зобов`язується своєчасно і в повному обсязі декларувати свої податкові зобов`язання шляхом подання до податкових органів податкової звітності, складеної і заповненої згідно з вимогами чинного законодавства України.

Підпунктом 7.1.6 б) пункту 7.1 договору передбачено, що Постачальник зобов`язується у день виникнення у Постачальника податкових зобов`язань з ПДВ за операціями, які здійснюються відповідно до умов цього договору, зокрема за податковими зобов`язаннями, що виникли згідно з поставками товару за касовим методом, зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у граничні строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПКУ, та надати її Покупцеві в день реєстрації в електронній формі через систему М.Е.Dok або OPZ тощо.

Пунктом 8.6 договору сторони погодили, що за кожне порушення зобов`язань, передбачених пунктами 7.1.4 - 7.1.7 цього договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару з ПДВ.

За кожний день прострочення надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений Товар Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від загальної вартості товару (послуг) з ПДВ (п. 8.11 договору).

На виконання умов договору поставки № 2005290 від 30.11.2020 позивач перерахував за поставлений відповідачем дрібняк коксовий 592 735,06 грн. в т.ч. ПДВ 98 789,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 256526 від 28.03.2023.

Позивач направив на адресу відповідача вимогу від №19-4016/6877 від 27.04.2023 про сплату штрафу у розмірі 118 547,01 грн. У вимозі позивач, зокрема зазначив, що на день пред`явлення даної вимоги ТзОВ «Крам Постачання» в порушення вимог пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та пункту 7.1.6 договору не зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних по «касовому» методу податкову накладну на суму 592 735,06 грн., в т.ч. ПДВ 98 789,18 грн. Вказана вимога відповідачем отримана 03.05.2023, проте залишена без задоволення.

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 118 547,01 грн. та 29 044,02 грн. пені за договором поставки № 2005290 від 30.11.2020.

Станом на день подання позовної заяви відповідачем в порушення вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 7.1.6 договору не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) по «касовому» методу податкову накладну на суму 592 735,06 грн., в т.ч. ПДВ на суму 98 789,18 грн.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

В ході розгляду апеляційної скарги суд встановив, що між АТ «Нікопольський завод феросплавів» (Покупець) та ТзОВ "Крам Постачання" (Постачальник) укладено договір поставки № 2005290 від 30.11.2020. Відповідно до умов даного договору Постачальник зобов`язувався поставити продукцію коксохімічного виробництва (товар або КВП) на умовах цього договору, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Отже, у відповідності до ст.ст. 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст.ст.525, 526 ЦК України, ст. 103 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спір у даній справі стосується наявності правових підстав для стягнення з відповідача штрафу та пені, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН, що, як зазначає позивач, призвело до втрати ним права на податковий кредит.

Як зазначалось вище, підпунктом 7.1.4 пункту 7.1 договору визначено, що Постачальник зобов`язується своєчасно і в повному обсязі декларувати свої податкові зобов`язання шляхом подання до податкових органів податкової звітності, складеної і заповненої згідно з вимогами чинного законодавства України.

Підпунктом 7.1.6 б) пункту 7.1 договору сторони погодили, що Постачальник зобов`язується у день виникнення у Постачальника податкових зобов`язань з ПДВ за операціями, які здійснюються відповідно до умов цього договору, зокрема за податковими зобов`язаннями, що виникли згідно з поставками товару за касовим методом, зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у граничні строки, встановлені пунктом 201.10 статті 201 ПКУ, та надати її Покупцеві в день реєстрації в електронній формі через систему М.Е.Dok або OPZ тощо.

Відповідно до п. 14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом п.п. "а" п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Позивач направив відповідачу претензію № 19-4016/6877 від 27.04.2023 щодо сплати штрафу. Вказана претензія відповідачем була отримана 03.05.2023, що підтверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення, проте залишена без задоволення.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктами 8.6, 8.11 договору сторони погодили, що за кожне порушення зобов`язань, передбачених пунктами 7.1.4 - 7.1.7 цього договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від загальної вартості товару з ПДВ; за кожен день прострочення надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений товар Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від загальної вартості товару (послуг) з ПДВ.

Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідач порушив умови договору, а саме свої зобов`язання, визначені у п. 7.1.4, 7.1.6 договору поставки, якими передбачено, що Постачальник повинен забезпечити своєчасне оформлення податкових накладних з ПДВ та своєчасну їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме не зареєстрував податкову накладну в ЄРПН, у зв`язку з чим позивач позбавлений права на включення суми ПДВ до складу податкового кредиту і права на зменшення податкового зобов`язання на суму.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Крам Постачання» 28.03.2023, в день отримання від покупця коштів на свій розрахунковий рахунок, склало податкову накладну за № 18 на суму 592 735,06 грн., в т.ч. ПДВ 98 789,18 грн. Однак, лише 30.05.2023 податкова накладна була направлена для реєстрації в ЄРПН та згідно отриманої квитанції від 30.05.2023 від ДПС України, її реєстрація в ЄРПН зупинена, оскільки ТзОВ «Крам Постачання» відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків.

Лише 06.06.2023 Комісією з питань зупинення реєстрації податкових накладних ГУ ДПС у Львівській області винесено рішення № 8948392/41060155 про реєстрацію податкової накладної № 18 від 30.03.2023.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, відповідач підписуючи договір поставки № 2005290 від 30.11.2020 взяв на себе відповідальність передбачену п. 7.1.4 7.1.7 договору, однак був віднесений до категорії ризикових підприємств, а господарська діяльність це діяльність на свій страх і ризик, відтак відповідач зобов`язаний дотримуватись умов договору або сплачувати штрафні санкції передбачені договором.

Місцевий господарський суд здійснивши перерахунок заявленої до стягнення неустойки з урахуванням приписів ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, тобто на суму невиконаного зобов`язання, дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за період не реєстрації накладної з 19.04.2023 по 06.06.2023 в розмірі 29 044,02 грн. є такою, що підлягає до задоволення частково, оскільки період має розраховуватись до 05.06.2023, відтак до стягнення підлягає 23 709,40 грн. пені та 98 789,21 грн. штрафу. В задоволенні решти вимог суд відмовив за безпідставністю.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку, вважає його арифметично вірним.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що не здійснення реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку ТзОВ «Крам Постачання» правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у Товариства саме на підставі податкового законодавства. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідач зобов"язаний вчасно реєструвати свої зобов"язання, що передбачено податковим законодавством. Порушення податкового законодавства впливає на право позивача, оскільки останній позбавлений права своєчасно відшкодавати ПДВ із здійснених операцій. Умовами договору поставки № 2005290 від 30.11.2020 сторони передбачили відповідальність за дане порушення, що не заборонено законом, а санкції в разі порушення податкового законодавства відповідачем, будуть накладатись контролюючим органом у відповідності до чинного законодавства, відповідач змішує відповідальність передбачену договором і законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що віднесення відповідача до категорії ризикових підприємств, це інший вид відповідальності, якщо останній не погоджувався із вказаним рішенням він не позбавлений був права оскаржувати даний акт, якщо ж його дії призвели до прийняття такого рішення то і відповідальність повинен нести відповідач.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 у справі №914/1778/23.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Крам Постачання б/н від 15.09.2023 (вх. № 01-05/3005/23 від 25.09.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2023 року у справі № 914/1778/23 без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.В. Зварич

Суддя О.І. Матущак