ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/982/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Сидорчук Я.О. - капітан юстиції, дов. №78/6-15 від 02.01.2023 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Дяковський О.С. - адвокат, ордер серії СВ №1003201 від 09.09.2023 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 9945,00 грн.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася з позовом до Господарського суду Житомирської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 9945,00 грн. пені, нарахованої за порушення строків поставки товару.

Господарським судом ухвалою від 28.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.09.2023 о 15:00.

15.08.2023 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх. № г.с. 13376).

16.08.2023 до суду повернулася неврученою ухвала суду від 28.07.2023 по справі № 906/982/23, яка надсилалася на адресу відповідача, з довідкою поштового відділення щодо причин повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

23.08.2023 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача (вх. № г.с. 13753).

11.09.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Дяковського О. С. надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № г.с. 14503).

Ухвалою від 13.09.2023 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 24.10.2023.

Ухвалою від 24.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/982/23 до судового розгляду по суті, призначив судове засідання на 28.11.2023.

Представник позивача у засіданні суду підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У разі відмови в задоволенні позову просив витрати відповідача на правничу допомогу зменшити або відхилити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.08.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (постачальник, відповідач) був укладений договір №397/В33-2022 (а.с.14-20).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.

Найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена у Додатку №1 до цього договору. Код ДК 021:20-9 - Овочі, фрукти та горіхи (п.1.2 договору).

Відповідно до пункту 4.1 ціна договору складає 3 183 750,00 грн. без ПДВ.

За умовами пункту 5.1 договору розрахунки за товар, що поставляється, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів або до 10 календарних днів у випадку поставки продовольчого товару вітчизняного виробництва (згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №160 "Щодо забезпечення стабільної роботи виробників продовольства в умовах воєнного стану", з дати прийняття товару на склад замовника та/або на склади військових частин Національної гвардії України (товароодержувачів), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб Постачальника та Замовника (товароодержувача) та відповідній видатковій накладній.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділі 13 договору.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

Постачальник (представник постачальника) завчасно прибуває до замовника для отримання письмової заявки.

У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору в повному обсязі.

У специфікації (додаток №1 до договору) сторонами погоджено постачання відповідачем позивачу огірків свіжих в кількості 44250 кг та помідорів свіжих в кількості 41250 кг на загальну суму 3183750,00 грн. (а.с.20 на звороті).

Даний договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Позивач вказує, що ним були надані відповідачу заявки від 08.08.2022 №78/8/2-1220 та №78/8/2-1222 на поставку товарів, в яких було зазначено найменування товару, кількість товару, дата та місце постачання (а.с.21,26).

Позивач стверджує, що товар, зазначений у вказаних заявках, частково поставлений відповідачем з порушенням строку поставки, зокрема, за видатковими накладними №27 від 22.08.2022, №19 від 25.08.2022, №39 від 02.09.2022, №21 від 05.09.2022, №37 від 22.08.2022, №26 від 22.08.2022, №18 від 26.08.2022, №25 від 31.08.2022, №40 від 05.09.2022, №5 від 06.09.2022, №13 від 09.09.2022 (а.с.22-25, 27-33).

У зв`язку з наведеним, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №397/В33-2022 від 02.08.2022 в частині строків поставки товару, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 9945,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.60-74) позовні вимоги не визнає у повному обсязі та вказує про недоведеність позивачем факту прострочення поставки товару. Зазначає, що заявки на поставку товару відповідачу не надходили та не вручалися уповноваженому представнику відповідача, хоча розділом 6 договору передбачено, що така заявка має бути вручена під особистий підпис постачальника.

У відповіді на відзив (а.с.90-101) та запереченнях на відповідь на відзив (а.с.105-108) сторонами наведені доводи аналогічні тим, що містяться у позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі договору №397/В33-2022 від 02.08.2022, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно до ст.525 ЦК України зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, крім випадків передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді, грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкції за порушення строків виконання зобов`язання застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг), а за порушення строків зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять пнів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України).

Позивач звертаючись до суду із цим позовом, вказує, що відповідач здійснив поставку товару з порушенням встановлених в заявках строків, у зв`язку з чим він має сплатити на підставі п. 8.3 договору та ч.2 ст.231 ГК України 9945,00 грн. пені.

Суд зазначає, що за змістом п.6.1 договору, дата та місце поставки товару визначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника) або надсилається постачальнику рекомендованим листом (цінним листом з описом вкладеного).

Однак, матеріали справи не містять доказів вручення заявок від 08.08.2022 №78/8/2-1222, №78/8/2-1220 на поставку товару постачальнику (відповідачу) чи його представнику під особистий підпис або надсилання їх постачальнику рекомендованим листом (цінним листом з описом вкладення), як це передбачено п. 6.1 договору.

При цьому судом враховано, що відповідач заперечує факт вручення відповідних заявок, на підтвердження чого, до матеріалів справи долучено нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 як свідка (а.с.75).

Представник позивача у судовому засіданні 28.11.2023 зазначив про можливе допущення відповідальними підрозділами помилки під час вручення чи надсилання заявки.

Представник відповідача під час розгляду справи зазначив, що відповідач отримувала замовлення на поставку товару з інформацією про кількість товару та місце поставки в телефонному режимі.

З урахуванням наведеного у сукупності, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №397/В33-2022 від 02.08.2022.

Суд зазначає, що за наявними в матеріалах справи доказами, із врахуванням пояснень представників сторін, неможливо дійти однозначного висновку про обізнаність відповідача з умовами щодо дати поставки товару.

Таким чином, господарський суд прийшов до висновку, що за відсутності належних доказів надання (надсилання) відповідачу заявок, в яких вказаний кінцевий термін поставки товару, відсутня можливість встановлення обставин обізнаності відповідача із таким терміном.

Оскільки строк виконання зобов`язання за договором пов`язаний з врученням заявок відповідачу, відсутність доказів вручення таких заявок останньому унеможливлює встановлення строку, з якого зобов`язання було порушено відповідачем, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для притягнення його до відповідальності у вигляді сплати пені.

Відповідно до ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Звертаючись до суду з позовом сторони повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 9945,00 грн. пені у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, у відповідності до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідач у відзиві просив суд стягнути з позивача 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення таких витрат відповідач надав суду копії наступних документів: договору про надання правової (правничої) допомоги №24-Д від 03.08.2023, ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Дяковським О.С. серії СВ №1003201 від 09.08.2023, акту прийому-передачі наданих послуг від 04.08.2023, заключної банківської виписки за 03.08.2023 (а.с.76-82).

Відповідно до п.1.1 договору про надання правової (правничої) допомоги №24-Д від 03.08.2023, що укладений між відповідачем та адвокатом Дяковським О.С., виконавець приймає на себе доручення клієнта про надання правової допомоги в справі №906/982/23, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього договору.

Згідно з п.4.1 договору оплата послуг виконавця здійснюється у формі гонорару адвоката у розмірі 1500,00 грн. щодо представлення інтересів клієнта визначених предметом даного договору в суді першої інстанції.

Відповідно до банківської виписки за 03.08.2023 відповідач сплатив адвокату за правничі послуги 1500,00 грн. (а.с.82).

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Представник позивача у відповіді на відзив вказував про неспівмірність наданих правничих послуг з їх вартістю та просив відхилити витрати на правничу допомогу в повному обсязі. У засіданні суду 28.11.2023 представник позивача просив витрати відповідача на правничу допомогу зменшити або відхилити у повному обсязі.

Слід вказати, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази підтверджують наявність підстав для відшкодування судом витрат у вигляді гонорару за надання правничої (правової) допомоги в сумі 1500,00 грн. Вказаний розмір витрат є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, тому клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу або відмову у їх стягненні задоволенню не підлягає.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до норм ст. 129 ГПК України, витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

- на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.12.23

Суддя Кудряшова Ю.В.

Друк:

1 - в справу

- позивачу в кабінет "Електронного суду"

+ на ел. адресу:

- відповідачу (рек.)

+ на ел. адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2

+ представнику відповідача - адвокату Дяковському О.С. на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1