ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/2314/23

За позовом фізичної особи-підприємця Сало Надії Іванівни

до фізичної особи-підприємця Проданчук Тетяни Григорівни

про стягнення 51 702, 00 грн,

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Налапко Ю.І.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Фізична особа-підприємець Сало Надія Іванівна (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Проданчук Тетяни Григорівни (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 51 702, 00 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 13 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ст. 903, 909, 916 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договорами-замовленнями №17 та №18 від 07.05.2023 на перевезення вантажу, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

2. Стислий виклад позицій відповідача та інших учасників справи

У відзиві відповідач заперечує проти позову та, зокрема, зазначає, що 08.05.2023 між нею та позивачем укладено договори-замовлення №17 та №18, які виконанні позивачем та на оплату послуг яких, позивачем 10.05.2023 виставлено рахунки №17 та №18, у свою чергу відповідачем вартість послуг з перевезення сплачена повністю в розмірі, що перевищує вартість перевезення за вказаними договорами-замовленнями на 19 883, 24 грн та відповідач має намір стягнути переплату з позивача в судовому порядку. Крім того вказує, що договорів-замовлень, які укладені 16.05.2023, у зв`язку з узгоджень договорів-замовлень №17 та №18, через зміну маршруту та відповідно вартості послуг на які посилається позивач матеріали справи не містять. Відповідач не заперечує щодо існування договірних відносин між сторонами, проте зазначає, що договори №17 та №18 від 08.05.2023 укладені в зв`язку із зменшенням ціни перевезення.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/2314/23, її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

04.09.2023 від відповідача надійшов відзив.

29.09.2023 від позивача надійшли пояснення, які за своїм змістом є відповіддю на відзив, у яких міститься пояснення позивача щодо пропуску строку на її подання, а тому розцінюються судом як клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що позивачем пропущено строк на подання до суду відповіді на відзив, у зв`язку із станом здоров`я та пологами на підтвердження чого надає довідку з лікарні.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.10.2023 поновлено строк позивачу для подання відповіді на відзив у справі та прийнято її до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24.10.2023.

12.10.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

13.10.2023 від представника відповідача адвоката Шевер Ю.М. надійшла заява про участь у судовому засіданні, яке призначено на 24.10.2023 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.10.2023 задоволено заяву адвоката Шевер Ю.М. про участь у засіданні, яке призначено на 24.10.2023, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

20.10.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та на виконання вимог ухвали суду надійшла заява з документами для долучення їх до матеріалів справи, також в заяві містить клопотання про витребування ву відповідача оригіналів рахунків та актів.

23.10.2023 від позивача надійшли додаткові доводи.

24.10.23 від відповідача надійшли заперечення на додаткові доводи.

У підготовче засідання 24.10.2023 з`явився представник відповідача, позивач в засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, протокольною ухвалою відмовив у задоволені клопотання позивача про витребування оригіналів документів у відповідача.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою Господарського суду Київської області від 24.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2023.

06.11.2023 від позивача надійшли пояснення.

14.11.2023 судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошеною в місті Києві повітряною тривогою, яка тривала з 14:37 год. до 17:21 год. та загрозою ракетних ударів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2023 судове засідання призначено на 28.11.2023.

27.11.2023 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання 28.11.2023 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд дійшов висновку, що неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зауважує, що він надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати спір за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 28.11.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.05.202023 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - замовник) укладено договір замовлення на перевезення вантажу № 17 (далі - договір-1), відповідно до п.1., якого виконавець зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його одержувачеві, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У пунктах 2, 3, 4, 5 договору-1 сторони погодили, умови перевезення, транспорт, одержувача та завантаження:

Маршрут: Польща - Україна
Вантажовідправник: Згідно ЦМР
Адреса завантаження: Kontenerowa 27, 81-155 Gdyni Склад Ланговски
Найменування вантажу: Тнп в коробках
Загальна вага: До 22т
Обсяг: 86 м3
Контактна особа: НОМЕР_5 ОСОБА_2
Автопідприємство: ФОП САЛО НАДІЯ ІВАНІВНА
Тип автомобіля: тент
Відомості про автомобіль та водія: Тягач MAN НОМЕР_1 Причіп SZMITZ НОМЕР_2 ОСОБА_1 НОМЕР_6 Перехід Рава-Руська
Специфічні вимоги до авто: Сухе та чисте авто, ремні,
Одержувач Згідно ЦМР
Місце вивантаження: м. Мукачеве, вул. Ужгородська, згідно ЦМР
Розмитнення ЕА
Дата і час завантаження: 10.05.2023
Дата і час доставки вантажу: по приїзду
Пунктом 7 договору-1 сторони погодили ціну договору в розмірі 1 900, 00 євро по курсу НБУ на день розвантаження автомобіля. Передоплата становить 10 000, 00 грн по завантаженню авто (додаткові витрати по закриттю Т1 якщо такі будуть потрібні включені у вартість фрахту).

Замовник здійснює оплату послуг виконавця шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 днів по отриманню оригіналів документів (в разі не закриття ЕА і відправки авто на митний догляд, доплата за перепробіг авто складає 250 є). Відправка оригіналів товарно-транспортних документів, актів виконаних робіт і рахунку є обов`язковою. За погодженням сторін допускається інший, допустимий для обох сторін спосіб оплати або поєднання вказаних способів оплати (п.7.1. договору-1).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.9.4. договору-1).

Також 08.05.2023 між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - замовник) укладено договір замовлення на перевезення вантажу № 18 (далі - договір - 2), відповідно до п.1. якого виконавець зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його одержувачеві, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У пунктах 2, 3, 4, 5 договору-2 сторони погодили, умови перевезення, транспорт, одержувача та завантаження:

Маршрут: Польща - Україна
Вантажовідправник: Згідно ЦМР
Адреса завантаження: Kontenerowa 27,81-155 Gdyni Склад Ланговски
Найменування вантажу: Тнп в коробках
Загальна вага: До 22т
Обсяг: 86 м3
Контактна особа: НОМЕР_5 ОСОБА_2
Автопідприємство: ФОП САЛО НАДІЯ ІВАНІВНА
Тип автомобіля: тент
Відомості про автомобіль та водія: Тягач МАН НОМЕР_7 Водій ОСОБА_3 НОМЕР_8 Перехід Рава-Руська
Специфічні вимоги до авто: Сухе та чисте авто, ремні.
Одержувач Згідно ЦМР
Місце вивантаження: м. Мукачеве, вул. Ужгородська, згідно ЦМР
Розмитнення ЕА
Дата і час завантаження: 10.05.2023
Дата і час доставки вантажу: по приїзду
Інші пункти вказаних договір є аналогічними та дублюється, а саме:

Пунктом 7 договору сторони погодили ціну договору в розмірі 1 900, 00 євро по курсу НБУ на день розвантаження автомобіля. Передоплата становить 10 000, 00 грн по завантаженню авто (додаткові витрати по закриттю Т1 якщо такі будуть потрібні включені у вартість фрахту).

Замовник здійснює оплату послуг виконавця шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 днів по отриманню оригіналів документів (в разі не закриття ЕА і відправки авто на митний догляд, доплата за перепробіг авто складає 250 є). Відправка оригіналів товарно-транспортних документів, актів виконаних робіт і рахунку є обов`язковою. За погодженням сторін допускається інший, допустимий для обох сторін спосіб оплати або поєднання вказаних способів оплати (п.7.1. договору-2).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.9.4. договору-2).

Позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату послуг, а саме: № 17 від 10.05.2023 за договором заявкою № 17 від 08.05.2023 на суму 76 152, 00 грн та № 18 від 10.05.2023 за договором заявкою № 18 від 08.05.2023 на суму 76 152, 00 грн, що в загальній сумі складає 152 304, 00 грн.

У зв`язку із доповнення транзитного пункту (місто Чернівці), змінився погоджений сторонами маршрут, так, розмитнення відбулося в місті Чернівці, що підтверджується печаткою в міжнародних вантажних накладних CMR №1005 від 10.05.2023 та CMR №1105 від 11.05.2023.

У результаті вказаного сторонами укладено нові, відповідні вказаним вище договорам, наступні договори-замовлення № 17 та 18, в графі розмитнення в яких зазначено: ЕА, в разі не закриття ЄА, розмитнення в місті Чернівці, також у пункті 7 договорів замовлень погоджена ціна кожного договору по 2 800, 00 євро по курсу НБУ на день розвантаження автомобіля, а також визначено строк оплати: протягом 3 буденних днів з дня отримання оригіналів документів, решта пунктів є аналогічними пунктам, які є відповідними їм по номерам, а саме: договорів-замовлень № 17 та 18 від 08.05.2023.

Датою укладання нових договорів зазначено 07.05.2023.

На підставі договорів-замовлень позивачем були надані послуги з перевезення, що підтверджується підписом одержувача від 16.05.2023 в графі 24 міжнародних вантажних накладних CMR №1005 від 10.05.2023 та CMR №1105 від 11.05.2023.

Позивачем виставлено рахунок-фактуру № 17 від 15.05.2023 на суму 111 356, 00 грн та рахунок-фактуру № 18 від 15.05.2023 на суму 111 356, 00 грн, що в загальному складає 222 712, 00 грн.

Також 07.07.2023 позивачем направлено на адресу відповідача акти виконаних робіт (послуг) № 17 згідно заявки № 17 від 07.05.2023 на суму 111 356, 00 грн та акт виконаних робіт (послуг) № 18 згідно заявки № 18 від 07.05.2023 на суму 111 356, 00 грн.

Направлення вказаних вище актів та рахунків підтверджується описом вкладення та чеком поштового відділення № 734.

У свою чергу відповідачем оплачено позивачу в загальній сумі 171 010, 00 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями № 147 від 15.05.2023 на суму 71 692, 00 грн, № 143 від 10.05.2023 на суму 20 000, 00 грн, № 162 від 05.06.2023 на суму 40 000, 00 грн, № 173 від 20.06.2023 на суму 39 318, 00 грн.

У призначені платежу вказаних платіжних інструкцій відповідачем зазначено: міжнародні транспортні послуги рахунки № 17, 18 від 10.05.2023.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 51 702, 00 грн основного боргу.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи між сторонами укладено чотири договори, які за своєю правовою природою є договорами перевезення,

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

08.05.2023 сторонами укладено договори замовлення на перевезення вантажу № 17 та № 18, умовами яких передбачено розмитнення: ЕА.

У подальшому, зв`язку із доповнення транзитного пункту (місто Чернівці), змінився погоджений сторонами маршрут, тобто фактично розмитнення відбулося в місті Чернівці, що підтверджується печаткою в міжнародних вантажних накладних CMR №1005 від 10.05.2023 та CMR №1105 від 11.05.2023.

У результаті вказаного вище сторонами укладено наступні договори-замовлення на перевезення вантажу № 17 та 18, в графі розмитнення в яких зазначено: ЕА, в разі не закриття ЄА, розмитнення в місті Чернівці.

Датою укладання нових договорів зазначено 07.05.2023.

У пункті 9.4. усіх вказаних вище договорів сторонами погоджено, що кожен договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Суд звертає увагу, що доказів розірвання будь-якого з чотирьох договорів перевезення матеріали справи не містять та сторонами, в передбаченому ГПК України порядку, суду таких доказів не надано, а тому посилання відповідача на те який з договорів має вищу чи нижчу юридичну силу є безпідставними та необґрунтованими.

Також суд зазначає, що відповідач не заперечує факту надання йому послуги з перевезення позивачем та існування договірних відносин між ними, проте останній вказує, що послуги він отримав саме за договорами на перевезення вантажу № 17 та № 18 від 08.05.2023.

Як убачається з матеріалів справи позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги з перевезення, що підтверджується підписом одержувача від 16.05.2023 в графі 24 міжнародних вантажних накладних CMR №1005 від 10.05.2023 та CMR №1105 від 11.05.2023

Судом встановлено, що розмитнення відбулося в місті Чернівці, що підтверджується печаткою в міжнародних вантажних накладних CMR №1005 від 10.05.2023 та CMR №1105 від 11.05.2023, інших міжнародних вантажних накладних матеріали справи не містять.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Як убачається з матеріалів справи міжнародними вантажними накладними CMR №1005 від 10.05.2023 та CMR №1105 від 11.05.2023 підтверджується виконання договорів-замовлень на перевезення вантажу № 17 та 18 саме від 07.05.2023, оскільки розмитнення відбулося в місті Чернівці, що підтверджується відповідною відміткою у вказаних накладних.

Враховуючи викладене вище та у зв`язку із зміною транзитного пункту погоджено сторонами в договорах від 08.05.2023 на транзитний пункт зазначений в договорах від 07.05.2023 - м. Чернівці, суд приходить до висновку, що сторонами змінено умови договорів укладених 08.05.2023 і укладено нові договори, хоч сторонами і зазначено дату їх укладання, яка передує даті укладання первісних договорів, а саме - 07.05.2023.

Враховуючи, що договори-замовлень на перевезення вантажу № 17 та 18 від 07.05.2023 є чинними, розірваними в установленому законом порядку не були, а тому є обов`язковим до виконання сторонами.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7 договорів-замовлень на перевезення вантажу № 17 та 18 від 07.05.2023 погоджена ціна кожного договору по 2 800, 00 євро по курсу НБУ на день розвантаження автомобіля, а також визначено строк оплати: протягом 3 буденних днів з дня отримання оригіналів документів.

Позивачем виставлено рахунок-фактуру № 17 від 15.05.2023 на суму 111 356, 00 грн та рахунок-фактуру № 18 від 15.05.2023 на суму 111 356, 00 грн, що в загальному складає 222 712, 00 грн.

Також 07.07.2023 позивачем направлено на адресу відповідача акти виконаних робіт (послуг) № 17 згідно заявки № 17 від 07.05.2023 на суму 111 356, 00 грн та акт виконаних робіт (послуг) № 18 згідно заявки № 18 від 07.05.2023 на суму 111 356, 00 грн.

Направлення вказаних вище актів та рахунків підтверджується описом вкладення та чеком поштового відділення № 734.

У матеріалах справи відсутні та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду не надано будь-яких доказів надання позивачу заперечення чи зауважень щодо отриманих документів, а тому суд приходить до висновку, що позивачем виконано вимоги п.7. договорів-замовлень на перевезення вантажу № 17 та 18 від 07.05.2023.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принципи свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що норми законів, умови договорів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають відповідати загальновизнаним вимогами цивільного обороту, вимогам справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами цивільного законодавства рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст.3 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venirecontrafactumproprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі "ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці" (постанови Верховного Суду у справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як убачається з наявних у матеріалах справи документів та враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачем були надані послуги з перевезення вантажу на загальну суму 222 712, 00 грн, що підтверджується договорами-замовленнями на перевезення вантажу № 17 та 18 від 07.05.2023, рахунками-фактурами № 17 від 15.05.2023, № 18 від 15.05.2023 та актами виконаних робіт (послуг) № 17 згідно заявки № 17 від 07.05.2023 на суму 111 356, 00 грн та акт виконаних робіт (послуг) № 18 згідно заявки № 18 від 07.05.2023 на суму 111 356, 00 грн.

У свою чергу відповідачем оплачено в загальній сумі 171 010, 00 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями № 147 від 15.05.2023 на суму 71 692, 00 грн, № 143 від 10.05.2023 на суму 20 000, 00 грн, № 162 від 05.06.2023 на суму 40 000, 00 грн, № 173 від 20.06.2023 на суму 39 318, 00 грн.

Суд зазначає, що хоч у призначені платежу вказаних платіжних інструкцій відповідачем зазначено: рахунки № 17, 18 від 10.05.2023, тобто рахунки, які були виставлені на підставі договір з перевезення № 17 та 18 від 08.05.2023, проте як зазначено судом вище сторонами змінено умови вказаних договорів та укладено нові договори № 17 та 18 від 07.05.2023, а тому відповідачу слідувало оплачувати саме рахунки виставлені на оплату послуг дійсного перевезення, яке відбулось.

Крім того сума рахунків виставлена до договорів № 17 та 18 від 08.05.2023 складає 152 304, 00 грн, тоді як позивачем оплачено 171 010, 00 грн, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача із заявою про повернення суми переплати, а тому суд критично оцінює доводи відповідача, що вказана сума є передплатою.

Отже, загальна сума заборгованості за надані послуги складає 51 702, 00 грн (222 712, 00 грн (сума наданих послуг з перевезення вантажу) - 171 010, 00 грн (сума оплати)).

Враховуючи, що сума заборгованості за надані послуги в розмірі 51 702, 00 грн станом на день прийняття рішення відповідачем не сплачена, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання/отримання послуг документально підтверджено, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати не надано.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 51 702, 00 грн основного боргу.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 8 500, 00 грн витрат на правову допомогу, з яких 2 000, 00 грн гонорар успіху.

Згідно із ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу долучено до матеріалів справи: копію договору про правову допомогу № б/н від 13.07.2023, в пунктах 2.1. та 2.2. якого погоджено винагороду адвоката в розмірі 6 500, 00 грн та гонорар успіху в розмір 2 000, 00 грн, ордер серії ВО № 1051629 від 14.07.2023, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 507 від 16.05.2008, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 14.07.2023 з детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг), виконаних за вказаним вище договором на суму 6 500, 00 грн.

Частини 1 та 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У договорі про правову допомогу № б/н від 13.07.2023, в пунктах 2.1. та 2.2. погоджено винагороду адвоката в розмірі 6 500, 00 грн та гонорар успіху в розмір 2 000, 00 грн.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладною умовою (гонорар успіху), є складовою гонорару адвоката.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару із складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022).

У відзиві відповідачем заявлено про, те що даний спір є спором незначної складності, а тому не потребує дослідженню та застосуванню адвокатом великої кількості нормативно-правових актів, у зв`язку з чим розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу є завищеним та неспіврозмірним .

Разом з тим, суд зазначає, що витрати на правову допомогу в частині проведення заходів досудового врегулювання, які зазначені в акті приймання передачі наданих послуг від 14.07.2023, на які в адвокатом позивача витрачено 20 хв., є формою позасудового врегулювання спору та Господарським процесуальним кодексом України не передбачено обов`язкового претензійного порядку врегулювання спору, а тому такі витрати не можливо віднести до витрат пов`язаних з розглядом справи в суді.

З урахуванням клопотання відповідача та викладеного вище, з огляду на спірні правовідносини сторін, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, не відповідає критерію розумності та їх стягнення в повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

За наведених обставин суд дійшов висновку про зменшення заявлених до стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу до 5 500, 00 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Сало Надії Іванівни до фізичної особи-підприємця Проданчук Тетяни Григорівни задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Проданчук Тетяни Григорівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця Сало Надії Іванівни ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 51 702 (п`ятдесят одну тисячу сімсот дві) грн 00 коп. основного боргу, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору та 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на правову дорогому.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 11.12.2023.

Суддя В.М. Антонова