ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Справа№ 910/13238/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Кузьмінська О.Р.

за участю представників: від позивача - Кравченко О.П.

від відповідача - Ларькін М.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 (повний текст складено 31.05.2023)

у справі №910/13238/21 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

про стягнення 855 693,68 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» (далі, відповідач або Комунальне підприємство) про стягнення 855 692,68 грн, а саме 802 582,57 грн боргу, 28 541,93 грн пені, 4 699,90 грн процентів річних, 19 868,26 грн втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420415 від 01.06.2017 в частині своєчасної оплати спожитої теплової енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» 28 541 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сорок одну) грн 93 коп. пені, 19 868 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн 26 коп. процентів річних, 4 699 (чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 90 коп. втрат від інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 796 (сімсот дев`яносто шість) грн 65 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу мотивоване тим, що зобов`язання відповідача на суму 802 582,57 грн за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420415 від 01.06.2017 є припиненими на підставі статті 601 Цивільного кодексу України у зв`язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог в сумі 802 583,12 грн на підставі заяв відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.07.2021 №07-12 за Договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020.

Водночас, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії у строк, визначений умовами Договору №420415, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано нарахував та пред`явив до стягнення з відповідача пеню в сумі 28 541,93 грн за період з 26.01.2021 по 25.06.2021 (до моменту зарахування згідно заяв від 16.07.2021 №07-12), а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 4 699,90 грн процентів річних та 19 868,26 грн втрат від інфляції за період з 26.01.2021 по 17.06.2021 (до моменту зарахування згідно заяв від 16.07.2021 року №07-12).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 26.06.2023 (про що свідчить ідентифікатор поштового відправлення Укрпошти на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяв відповідача відбулося, оскільки право вимоги відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог є спірним та є предметом розгляду у справі №910/18914/20 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення 29 838 517,78 грн.

За твердженнями скаржника заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог та рішення суду першої інстанції не відповідають вимогам статей 598, 601 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України, оскільки відповідач незаконно, без дотримання чинного законодавства в односторонньому порядку здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідачем у даній справі не було доведено належними та допустимими доказами існування зустрічного зобов`язання у відповідному розмірі, обставин, які б свідчили про безумовну (безспірну) наявність самого зустрічного зобов`язання, що є обов`язковою передумовою для припинення зобов`язання.

Також до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного судового рішення отримано позивачем 07.06.2023, про що надано відповідні докази (копія конверта суду першої інстанції).

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

04.08.2023 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача із проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві відповідач наголосив на тому, що оскаржене рішення (в частині відмови у задоволенні позовних вимог) є законним, обґрунтованим та прийнятим з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права та при повному та всебічному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для вирішення даної справи по суті.

Стосовно аргументу позивача про наявність спору між ним та відповідачем у справі №910/18914/20 Комунальне підприємство зазначило, що наразі постановою Верховного Суду від 01.11.2022 у справі №910/18914/20 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 у справі №910/18914/20 про відмову в позові, при цьому суд касаційної інстанції вказав, що «…судам для правильного вирішення спору необхідно було встановити обов`язковість тарифів, затверджених органом місцевого самоврядування (Київської міської ради) в межах своїх повноважень, для сторін у даній справі, з урахуванням законодавства, яким здійснюється державне регулювання таких тарифів та порядок їх застосування…».

Наразі у справі №910/18914/20 відсутнє судове рішення по суті позовних вимог, яке б набрало законної сили.

Відповідач стверджує, що матеріалами справи підтверджується надання відповідачем позивачу послуг за Договором №5 у травні 2020 року на суму 10 355 470,13 грн, з яких позивач оплатив лише 2 469 178,15 грн, тому розмір непогашеної заборгованості позивача перед відповідачем за надані у травні 2020 року послуги за Договором №5, строк погашення якої станом на дату зарахування зустрічних однорідних вимог вже настав, становить 7 886 291,98 грн.

Щодо тарифів на транспортування теплової енергії, то відповідач вказує, що вони підлягають державному регулюванню і встановлюються КМДА відповідно до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.20211 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги». Доводи ж позивача стосовно того, що тариф на транспортування теплової енергії для відповідача встановлено НКРЕКП у структурі тарифу на теплову енергію позивача, не засновані на правильному тлумаченні норм матеріального права. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №910/16781/21 й мають бути враховані судом під час вирішення спору в даній справі, оскільки наразі відсутнє рішення, яке б набрало законної сили, у справі №910/18914/20. Отже, на переконання скаржника, з огляду на тарифи, які підлягають застосуванню для розрахунків сторонами за Договором №5, заборгованість позивача перед відповідачем за надані у травні 2020 року послуги за Договором №5 у розмірі 7 886 291,98 грн є безспірною, а зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 802 582,57 грн є таким, що відбулося.

Позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими та недоведеними. Крім того, спірним періодом у даній справі є грудень 2020 року - травень 2021 року, однак у матеріалах справи відсутній доказ постачання теплової енергії у вигляді гарячої води за Договором №420415 у травні 2021 року (відсутній акт приймання-передавання товарної продукції за травень 2021 року).

14.08.2023 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення до поданого відзиву на апеляційну скаргу, у яких, зокрема, наголосив на тому, що Північним апеляційним господарським судом розглядався аналогічний спір (справа №910/13239/21), в якому позовні вимоги Товариства були задоволенні в повному обсязі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» у справі №910/13238/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13238/21, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

10.07.2023 матеріали справи №910/13238/21 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 на час апеляційного оскарження, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 22.08.2023.

У судове засідання, призначене на 22.08.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 22.08.2023 представник Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заявив усне клопотання про оголошення перерви чи відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що Північним апеляційним господарським судом розглядається апеляційна скарга Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у справі №910/18914/20, де предметом спору є наявність чи відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованості перед Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про зарахування якої у рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем в даній справі вказує скаржник.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» виклав усні заперечення на клопотання про оголошення перерви чи відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 оголошено перерву до 26.09.2023.

У судове засідання, призначене на 26.09.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

26.09.2023 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи або оголошення перерви у її розгляді, мотивоване тим, що Північним апеляційним господарським судом розглядається апеляційна скарга Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у справі №910/18914/20, де предметом спору є наявність чи відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованості перед Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про зарахування якої у рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем в даній справі вказує скаржник. Судове засідання у справі №910/18914/20 в Північному апеляційному господарському суді призначене на 03.10.2023 о 14 год. 45 хв.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заперечив проти клопотання про оголошення перерви чи відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 розгляд справи №910/13238/21 відкладено на 17.10.2023.

У судовому засіданні 17.10.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 17.10.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.

16.10.2023 відповідач через «Електронний суд» подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що Північним апеляційним господарським судом розглядається справа №910/18914/20, за результатами ухвалення рішення в якій буде встановлена преюдиційна обставина стосовно наявності заборгованості позивача перед відповідачем, за рахунок якої зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідачем було у повному обсязі припинено зобов`язання зі сплати основного боргу в даній справі №910/13238/21.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, адже перегляд апеляційним господарським судом рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 у справі №910/18914/20 не перешкоджає вирішенню спору в даній справі, а матеріали справи №910/13238/21 достатньо характеризують спірні правовідносини.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Отже, враховуючи, що розгляд справи неодноразового відкладався за клопотанням відповідача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу по суті в судовому засіданні 17.10.2023.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 №1198-VІІ виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Судом встановлено згідно матеріалів справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на території міста Києва здійснює свою діяльність в сфері теплопостачання на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг ліцензії №198 від 01.06.2012.

01.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація за договором, позивач у справі) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (покупець за договором, відповідач у справі) укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420415 (далі, Договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов`язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» (нежитлові приміщення згідно з Додатком №3) теплову енергію у вигляді гарячої води (далі - товар або теплоносій, або теплова енергія) у період з 01.06.2017 по 31.05.2018 у кількості 3360,434 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 0,818 Гкал/год., в т.ч. на потреби, зокрема, а) опалення 0,6002 Гкал/год. (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.2. Договору покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного договору.

Розділами 2-10 Договору сторони погодили умови і порядок поставки, права та обов`язки сторін, облік теплової енергії, розрахунки за теплову енергію, відповідальність сторін, термін дії договору тощо.

Відповідно до пункту 3.1.1. Договору енергопостачальна організація зобов`язана забезпечувати поставку теплової енергії покупцю в кількості, згідно з пунктом 1.1 Договору з наступною розбивкою по кварталах: 1 квартал - 1478,592 Гкал, 2 квартал - 400,256 Гкал, 3 квартал - 186,208 Гкал, 4 квартал - 1295,378 Гкал.

У пункті 4.1.3. Договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний забезпечити споживання теплової енергії в обсягах, що не перевищують максимальних договірних значень по кожному параметру, витримувати максимальну годинну витрату мережної води не більше 11,47 т/год, не перевищувати температуру зворотної води більш ніж на 3С понад встановлену в температурному графіку.

Згідно пункту 5.1. Договору облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та ПАТ «Київенерго», у відповідності до чинного законодавства, у т.ч. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж. Встановлення приладів обліку теплової енергії підтверджується Актом постановки на комерційний облік приладів обліку. Прилади обліку пломбуються у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 5.3. Договору в разі відсутності приладів обліку кількість спожитої теплової енергії розраховується Енергопостачальною організацією по максимальним годинним тепловим навантаженням, що визначені даним Договором, по кожному параметру теплоносія з дати, зафіксованої в наряді встановленої форми, при первинній подачі теплової енергії та з початку розрахункового періоду при подальшому споживанні. При цьому покупець зобов`язаний в погоджені з Енергопостачальною організацією строки встановити прилади обліку.

Згідно з пунктом 6.1. Договору розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (рішеннями) Київської міської державної адміністрації (а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують, встановлюють) тарифи на теплову енергію) для Енергопостачальної організації за кожну відпущену гігакалорію (грн./l Гкал). Тарифи можуть змінюватись у зв`язку із змінами розмірів складових калькуляцій собівартості теплової енергії (ціни на паливо тощо), а також в інших випадках, передбачених діючими законодавством та нормативними актами. У разі зміни тарифів на теплову енергію сторони здійснюють розрахунки за новими тарифами, з дня їх введення в дію згідно умов даного договору. Діючі на час укладення договору тарифи (без урахування ПДВ) на теплову енергію обумовлені додатком № 4 до договору.

У відповідності до пункту 6.2. Договору покупець та Енергопостачальна організація дійшли згоди, що у випадку зміни тарифів на теплову енергію рішеннями (розпорядженнями) органів місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують, встановлюють) тарифи на теплову енергію, енергопостачальна організація зобов`язана опублікувати повідомлення про зміну тарифів на теплову енергію у засобах масової інформації, або повідомити покупця про таку зміну тарифів письмово, а покупець, в свою чергу, зобов`язується оплачувати вартість теплової енергії, що ним спожита, на підставі змінених тарифів на теплову енергію, якщо енергопостачальна організація повідомила про їх зміну у вказаний вище спосіб. В зазначеному випадку змінені (нові) тарифи на теплову енергію застосовуються з моменту, що вказаний у відповідному повідомленні енергопостачальної організації, а тарифи на теплову енергію, які були чинні раніше, в тому числі ті, що визначені даним договором, вважаються такими, що змінилися та відповідають зміненим (новим) тарифам на теплову енергію.

Відповідно до пункту 6.4. Договору всі розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від Енергопостачальної організації, виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

У пункті 6.5. Договору зазначено, що покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередні періоди, що включають у себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження, визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання-передачі товарної продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі непідписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції енергопостачальної організації.

Згідно пункту 6.6. Договору покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, покупець зобов`язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за звітним), письмово повідомити про це «Енергопостачальнку організацію» та протягом цього ж строку направити свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова «Покупця» сплатити виставлений рахунок «Енергопостачальної організації» вважатиметься безпідставною (пункт 6.8. Договору).

Відповідно до пункту 9.2. Договору в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки Енергопостачальна організація нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день до моменту його погашення.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що даний договір укладений на термін з 01.06.2017 по 31.05.2018 і вважається подовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів письмового повідомлення за один місяць до закінчення терміну дії цього договору однією із сторін іншої сторони про припинення Договору, вказаний Договір був автоматично пролонгованим на 2019-2022 роки у відповідності до пункту 10.1. Договору.

Позивач стверджує, що на виконання умов укладеного Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.06.2017 №420415 поставив, а відповідач прийняв теплову енергію у вигляді гарячої води у період грудень 2020 року - травень 2021 року на загальну суму 802 583,12 грн, на підтвердження чого позивачем до позовної заяви долучені копії підписаних між сторонами актів приймання-передавання товарної продукції.

Проте, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленої позивачем теплової енергії за спірний період грудня 2020 року - травня 2021 року, оскільки жодної оплати за вказаним Договором відповідачем здійснено не було, у зв`язку з чим, за твердженням позивача, станом на 31.05.2021 у відповідача як покупця за Договором утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 802 582,57 грн. за період з 01.12.2020 по 31.05.2021.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язання за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 28 541,93 грн пені, 4 699,90 грн процентів річних, 19 868,26 грн втрат від інфляції.

У свою чергу, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про наявність заборгованості позивача перед відповідачем за укладеним між сторонами Договором про надання послуг з транспортування теплової енергії від 01.06.2017 №5 у сумі 7 886 291,98 грн, яка виникла у зв`язку з частковою оплатою позивачем наданих відповідачем у травні 2020 року послуг з транспортування теплової енергії згідно з Актом про надання послуг №05-2020 від 31.05.2020.

Так, відповідач зазначає про направлення на адресу позивача заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.07.2021 №07-12, відповідно до яких зобов`язання відповідача за Договором №420415 від 01.06.2017 перед позивачем, яке є предметом розгляду у даній справі, є припиненим на підставі статті 601 Цивільного кодексу України.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» зазначає про спірність права вимоги КП «Київтеплоенерго» заборгованості за Договором №5 від 01.06.2017 у сумі 7 886 291,98 грн, яка є предметом правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлених відповідачем відповідними заявами від 16.07.2021 №№07-12, та відповідно заперечує проти припинення грошового зобов`язання відповідача за спірним Договором №420415 від 01.06.2017 шляхом зарахування.

Так, позивач зазначає про те, що право вимоги відповідача, наведене у заявах від 16.07.2021 №№07-12 є спірним, оскільки між сторонами існує спір щодо розміру зобов`язання за Договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020, який є предметом розгляду у суді у справі №910/18914/20.

Про наявність вказаних обставин позивач повідомив відповідача листом №22/1707 від 02.08.2021 та листом №22/1879 від 27.08.2021, у яких також зазначив про відсутність правових підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/18914/20 підтверджено факт відсутності заборгованості ТОВ «Євро-Реконструкція» перед КП «Київтеплоенерго» за Договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу та прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши зміст укладеного позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про теплопостачання» цей Закону регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

За змістом статті 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Пунктами 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 №1198 (далі - Правила) Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (пункт 1 Правил).

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Умовами пунктів 4, 14 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Пунктом 29 Правил передбачено, що теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше.

Так, відповідно до пункту 3.1.1 Договору енергопостачальна організація зобов`язана забезпечувати поставку теплової енергії покупцю в кількості, згідно з пунктом 1.1. Договору з наступною розбивкою по кварталах: 1 квартал - 1478,592 Гкал, 2 квартал - 400,256 Гкал, 3 квартал - 186,208 Гкал, 4 квартал - 1295,378 Гкал.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією встановлено, що споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та Договору.

Згідно з пунктом 4.1.3. Договору покупець зобов`язаний забезпечити споживання теплової енергії в обсягах, що не перевищують максимальних договірних значень по кожному параметру, витримувати максимальну годинну витрату мережної води не більше 11,47 т/год, не перевищувати температуру зворотної води більш ніж на 3С понад встановлену в температурному графіку.

У відповідності до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналогічні обов`язки споживача містяться в пункті 40 Правил, згідно яких споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Обов`язок покупця зі своєчасної оплати вартості спожитої теплової енергії на умовах, зазначених у Договорі, передбачений також пунктом 1.2. останнього.

Відповідно до пункту 6.4. Договору всі розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує від Енергопостачальної організації, виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

У пункті 6.5. Договору зазначено, що покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередні періоди, що включають у себе вартість теплової енергії, спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження, визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання-передачі товарної продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі непідписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції енергопостачальної організації.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт постачання теплової енергії у вигляді гарячої води за Договором у період грудень 2020 року - травень 2021 року підтверджується доданими позивачем до позовної заяви копіями підписаних між сторонами актів приймання-передавання товарної продукції, а саме: акту від 31.12.2020 на суму 145 399,87 грн, актами від 31.01.2021 на суму 133 027,44 грн та 44 485,28 грн, акту від 28.02.2021 на суму 212 177,45 грн, акту від 31.03.2021 на суму 170 996,65 грн, акту від 30.04.2021 на суму 72 016,49 грн.

Такий порядок приймання продукції відповідає визначеному сторонами у договорі (пункт 6.5. Договору).

Копія акту приймання-передавання товарної продукції за травень 2021 року на суму 24 479,94 грн, на який позивач посилається в наданому суду розрахунку, в матеріалах справи відсутня, однак, як вірно наголосив суд першої інстанції, в матеріалах справи міститься копія Заяви відповідача №12 по зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.07.2021 (том 1, а.с. 139), з якої вбачається визнання відповідачем факту постачання позивачем у травні 2021 року теплової енергії за Договором №420415 на загальну суму 24 479,94 грн, та, окрім цього, у поданому відзиві на позов та клопотанні від 05.12.2022 відповідачем не наведені заперечення щодо обставин та обсягу постачання теплової енергії в травні 2021 року, відтак суд приймає до уваги вказані обставини як такі, що визнані обома сторонами, а тому згідно частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Отже, у період грудень 2020 року - травень 2021 року позивач поставив відповідачу теплової енергії у вигляді гарячої води за Договором на загальну суму 802 583,12 грн.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, зазначає про здійснення постачання теплової енергії за Договором у спірний період грудень 2020 року - травень 2021 року на суму 802 582,57 грн, у зв`язку з чим суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає позовні вимоги в частині основного боргу в межах, заявлених позивачем, тобто в сумі 802 582,57 грн.

Заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем теплової енергії у гарячій воді за період грудень 2020 року - травень 2021 року на суму 802 582,57 грн з боку відповідача до позивача та суду не надходило, докази пред`явлення відповідачем претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії у гарячій воді, а також будь-які заперечення щодо повного та належного виконання ТОВ «Євро-Реконструкція» умов Договору на вказану суму та за вказаний період з боку відповідача також відсутні.

Доказів на підтвердження відключення від постачання теплової енергії у спірний період нежитлових приміщень КП «Київтеплоенерго» згідно переліку абонентів, які утримуються на його балансі (Додаток №3 до Договору), матеріали справи також не містять.

За таких обставин позивачем належними та допустимими у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами доведено, що Товариством виконано прийняті на себе зобов`язання з постачання теплової енергії, обумовлені Договором, на суму 802 582,57 грн, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито теплову енергію у вказаному обсязі без будь-яких зауважень.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 6.6. Договору покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

Однак, відповідач у порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленої позивачем теплової енергії за спірний період грудня 2020 року - травня 2021 року, оскільки жодної оплати за вказаним Договором відповідачем здійснено не було, у зв`язку з чим станом на 31.05.2021 у відповідача як покупця за Договором утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 802 582,57 грн за період з 01.12.2020 по 31.05.2021.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що між ним та позивачем припинено зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяв відповідача від 16.07.2021 №№07-12 у порядку статті 601 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 802 583,12 грн на підставі заяв відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.07.2021 №07-12 за Договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із зазначеними висновками місцевого господарського суду з огляду на таке.

Припинення зобов`язання зарахуванням є однією з підстав припинення зобов`язання.

Загальні підстави припинення зобов`язань визначені у статті 598 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтями 202, 203 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Згідно статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Водночас однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

Для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав, та відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 сформовані, зокрема, такі висновки щодо застосування статті 601 Цивільного кодексу України та статей 202, 203 Господарського кодексу України:

- зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами;

- вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України): бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

При цьому, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає з тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18.

Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 14.07.2022 у справі №910/5109/21 зазначає, що за частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому зустрічне зобов`язання виникає не з самої по собі вимоги про її зарахування, а на загальних підставах, передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Як вже зазначалося, вимоги, які підлягають зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим).

Саме поняття «кредитор» та суб`єктний склад у правовідносинах зарахування (кредитор/боржник) обумовлює необхідність встановлення судами і відповідно доведення кредитором наявності безумовного (безспірного) зустрічного зобов`язання особи, яку вона вважає боржником, вчинити на користь такої сторони певну дію (в даному випадку - сплатити кошти).

Суд зауважує, що з метою правильного вирішення даної справи для з`ясування питання щодо того, чи відбулося припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення: чи є позивач кредитором відповідача, на яку суму, та чи настав строк виконання зобов`язання; чи є відповідач кредитором позивача, на яку суму, та чи настав строк виконання зобов`язання, чи є вимоги сторін зустрічними, однорідними та безспірними.

Так, як уже встановлено судом, відповідач у порушення умов Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води №420415 від 01.06.2017 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленої позивачем теплової енергії за спірний період грудня 2020 року - травня 2021 року, у зв`язку з чим станом на 31.05.2021 у відповідача як покупця за Договором утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 802 582,57 грн за період з 01.12.2020 по 31.05.2021.

Отже, позивач є кредитором відповідача за Договором №420415 від 01.06.2017, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати за Договором (враховуючи умови пункту 6.6. Договору) є таким, що настав.

Водночас, судом встановлено, що 01.06.2017 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (товариство) укладено Договір №5 про надання послуг з транспортування теплової енергії (далі, Договір №5), згідно пункту 1.1. якого підприємство зобов`язується транспортувати теплову енергію, яка виробляється товариством і постачається споживачам зони теплопостачання товариства, тепловими мережами, які перебувають у господарському віданні підприємства, а товариство зобов`язується оплачувати за послуги з транспортування теплової енергії у порядку та на умовах, визначених цим договором.

За твердженнями відповідача, у травні 2020 року підприємство надало товариству послуги з транспортування теплової енергії на суму 10 355 470,13 грн, про що відповідачем було складено та підписано Акт №05-2020 про надання послуг з транспортування теплової енергії від 31.05.2020 на суму 10 355 470,13 грн.

Листом №28АУ/02/1у/2/2092 від 16.06.2020 відповідач направив на адресу позивача два примірника підписаних відповідачем Актів про надання послуг з транспортування теплової енергії №05-2020 за травень 2020 року на суму 10 355 470,13 грн, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист від 16.06.2020, накладної №076 від 16.06.2020 та фіскального чеку від 16.06.2020, які були отримані позивачем 30.06.2020 (згідно даних відстеження відправлення №076 на сайті АТ «Укрпошта»).

Відповідач вказує, що з огляду на положення пункту 4.4. Договору №5, приймаючи до уваги відсутність обґрунтованих заперечень позивача до Акту про надання послуг з транспортування теплової енергії №05-2020 за травень 2020 року на суму 10 355 470,13 грн протягом 4 календарних днів із урахуванням дати його отримання позивачем - 30.06.2020, датою погодження (підписання) вказаного акту є 07.07.2020.

Пунктом 4.5. Договору №5 передбачено, що остаточну оплату за надані за відповідний місяць послуги з транспортування теплової енергії товариство здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акта про надання послуг з транспортування теплової енергії за вирахуванням здійсненої попередньої оплати.

Отже, відповідач є кредитором позивача за Договором №5, і строк виконання зобов`язання відповідача з оплати за Договором №5 (враховуючи умови пункту 4.5. Договору №5) за зобов`язаннями травня 2020 року є таким, що настав.

У свою чергу, за надані послуги згідно Договору №5 позивач здійснив оплату в сумі 2 469 178,15 грн, що підтверджується довідкою АТ «Банк Альянс» №01-1482 від 14.09.2021 про надходження коштів, а також випискою по особовому рахунку КП «Київтеплоенерго» за період з 01.08.2020 - 20.08.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, відповідач стверджує, що сума заборгованості позивача перед відповідачем за Договором №5 від 01.06.2017 складає 7 886 291,98 грн (10 355 470,13 грн - 2 469 178,15 грн).

Отже, вимога позивача до відповідача за Договором №420415 та вимога відповідача до позивача за Договором №5 є зустрічними та однорідними.

19.07.2021 відповідач направив позивачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.07.2021 №№07-12 (том 1, а.с. 157-163) шляхом зарахування наявної у позивача заборгованості за Договором №5 від 01.06.2017 у сумі 7 886 291,98 грн в рахунок погашення наявної у відповідача заборгованості за Договором №420415 від 01.06.2017 у сумі 802 583,12 грн за період з грудня 2020 року по травень 2021 року, згідно з якими вважає, що зобов`язання відповідача за Договором №420415 від 01.06.2017 припинено.

Як уже зазначалося, однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

У свою чергу, як підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», зазначає про спірність права вимоги КП «Київтеплоенерго» заборгованості за Договором №5 від 01.06.2017 у сумі 7 886 291,98 грн, яка є предметом правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлених відповідачем відповідними заявами від 16.07.2021 №№07-12, та відповідно заперечує проти припинення грошового зобов`язання відповідача за спірним Договором №420415 від 01.06.2017 шляхом зарахування.

Так, позивач зазначає про те, що право вимоги відповідача, наведене у заявах від 16.07.2021 №№07-12 є спірним, оскільки між сторонами існує спір щодо розміру зобов`язання за Договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020, який є предметом розгляду у господарській справі №910/18914/20.

Про наявність вказаних обставин позивач повідомив відповідача листом №22/1707 від 02.08.2021 (том 1, а.с. 164) та листом №22/1879 від 27.08.2021 (том 1, а.с. 203-204), у яких також зазначив про відсутність правових підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/18914/20 підтверджено факт відсутності заборгованості ТОВ «Євро-Реконструкція» перед КП «Київтеплоенерго» за Договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується із розміром заборгованості, визначеним відповідачем за травень 2020 року згідно Договору №5, оскільки такий борг є наслідком безпідставного одностороннього застосування відповідачем з 01.05.2020 тарифів на транспортування теплової енергії (без урахування витрат на утримання та ремонт ЦТП), встановлених для позивача розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 23.04.2020 №636.

Позивач стверджує, що Товариством було оплачено надані послуги у травні 2020 року за Договором №5 у повному обсязі на підставі тарифу, що встановлений відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач у грудні 2020 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення 29 838 517,78 грн заборгованості за Договором №5 про надання послуг з транспортування теплової енергії від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 - 30.09.2020 (справа №910/18914/20).

До предмету доказування у межах справи №910/18914/20 входить питання щодо правильності застосування позивачем тарифів при розрахунку плати за надані згідно Договору №5 послуги у період з 01.05.2020 по 30.09.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/18914/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.11.2022 у справі №910/18914/20 рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 у справі №910/18914/20 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2023 в задоволенні позову у справі №910/18914/20 відмовлено.

Вказане рішення суду наразі не набрало законної сили та оскаржується Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в апеляційному порядку.

Вищенаведені обставини у їх сукупності свідчать про наявність між сторонами неузгодженості щодо зустрічного зобов`язання (щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань) та, як наслідок, відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Отже відсутні всі необхідні умови, передбачені статтею 601 Цивільного кодексу України, що у свою чергу виключає можливість зарахування зустрічних вимог односторонніми правочинами відповідача за договором №5 від 01.06.2017 за період з 01.05.2020 по 30.09.2020.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог згідно заяв відповідача від 16.07.2021 №№07-12 не відбулося, а тому, виходячи з умов Договору №420415 від 01.06.2017 та положень статті 276 Господарського кодексу України, відповідач зобов`язаний здійснити повну оплату за поставлену теплову енергію у спірний період.

Вказані висновки суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, на яку посилається відповідач, оскільки суд касаційної інстанції у зазначеній постанові також вказав, що «Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог.».

Водночас у даній справі існування зустрічного зобов`язання у вказаному відповідачем розмірі не було доведено відповідачем належними і допустимими доказами, враховуючи наявність між сторонами спору щодо розміру такої заборгованості, який обумовлений правильністю застосованих відповідачем при розрахунку вартості наданих послуг тарифів, під час розгляду даної справи не встановлено обставин, які б свідчили про безумовну (безспірну) наявність самого зустрічного зобов`язання, що є обов`язковою передумовою для припинення зобов`язання, а скаржник в апеляційній скарзі вірно наголошує на існуванні між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

При цьому колегія суддів у межах даного спору не досліджує питання щодо правильності застосованих відповідачем тарифів за транспортування теплової енергії для Товариства, оскільки таке питання входить до предмету доказування у межах справи №910/18914/20.

У той же час у справі №910/11116/19 позовні вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину були обґрунтовані тим, що спірний правочин суперечить Закону України «Про електроенергетику» (діяв до 01.07.2019), Закону України «Про ринок електричної енергії», якими не передбачено розрахунки за електричну енергію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Верховний Суд у справі №910/11116/19 погодився із висновками апеляційного господарського суду про відсутність підстав для визнання недійсним одностороннього правочину, оскільки договір, укладений між позивачем та відповідачем, не містить жодних обмежень щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. У Законі України «Про ринок електричної енергії», який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії з 01.07.2019, відсутні положення щодо заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов`язання шляхом зарахування.

Отже, висновки суду у справі №910/11116/19 про наявність підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог зроблені за інших фактичних обставин справи, які мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» про стягнення 802 582,57 грн боргу за Договором №420415 від 01.06.2017 підлягають задоволенню.

Також позивачем у позові було заявлено до стягнення з відповідача 28 541,93 грн пені за період з 26.01.2021 по 25.06.2021, 4 699,90 грн процентів річних та 19 868,26 грн втрат від інфляції за порушення виконання грошового зобов`язання з оплати за Договором №420415 за період з 26.01.2021 по 17.06.2021.

Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає таке.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статті 218 Господарського процесуального кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

У силу положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 9.2. Договору в разі несплати покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки Енергопостачальна організація нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день до моменту його погашення.

Крім того, згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Колегія суддів, враховуючи доведений позивачем факт прострочення оплати спожитої теплової енергії у строк, визначений умовами Договору №420415, перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції, вважає їх арифметично вірними та погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що вимоги позивача про стягнення 28 541,93 грн пені, 4 699,90 грн процентів річних та 19 868,26 грн втрат від інфляції не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність, однак при цьому не вказує, в чому полягає їх необґрунтованість. Відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку, водночас, невідповідностей умовам Договору та законодавству у наданих позивачем розрахунках судом не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача у даній справі є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у даній справі скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 802 582,57 грн, з постановленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу.

При цьому суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення вірно зазначено розмір процентів річних та втрат від інфляції, проте у пункті 2 резолютивної частини рішення місцевим господарським судом допущено описку та вказано замість суми процентів річних суму втрат від інфляції, та навпаки, відповідно, дана описка, з метою процесуальної економії, буде врахована судом при викладенні змісту резолютивної частини рішення в даній постанові.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги та позовної заяви згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 802 582,57 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 залишити без змін.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/13238/21 викласти у наступній редакції:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (площа Івана Франка, будинок 5, місто Київ, 01001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (вулиця Гната Хоткевича, будинок 20, місто Київ, 02094, ) 802 582 (вісімсот дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн 57 коп. основного боргу, 28 541 (двадцять вісім тисяч п`ятсот сорок одну) грн 93 коп. пені, 4 699 (чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн 90 коп. процентів річних, 19 868 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн 26 коп. втрат від інфляції, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12 835 (дванадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн 39 коп та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 19 253 (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят три) 08 коп.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/13238/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.12.2023.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка