РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1278/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Міністерства юстиції України, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001;

адреса електронної пошти: ; ;

до відповідача 1: Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення", вул. Ванди Василевської, буд. 7, м. Київ, 03055;

до відповідача 2: Комуністичної партії України, вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, 04070;

адреса електронної пошти: ;

предмет спору: про визнання недійсним договору; скасування державної реєстрації речових прав

за участю повноважних представників:

від позивача: Шетеля Л.І. -представник, діє в порядку самопредставництва згідно з витягом з ЄДРПОУ;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: не прибув.

У судовому засіданні 04.12.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

11.09.2023, надійшов позов Міністерства юстиції України до відповідача 1 - Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" та до відповідача 2 - Комуністичної партії України з проханням:

- визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: Чернігівська область, Щорський район, м. Щорс, вул. Гомельська, 4, кв. 7, загальною площею 27,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, укладений 09.07.2015 між Комуністичною партією України та Благодійною організацією "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрований за № 2419);

- скасувати державну реєстрацію прав Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" на нерухоме майно, розташоване за адресою: Чернігівська область, Щорський район, м. Щорс, вул. Гомельська, 4, кв. 7, загальною площею 27,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що укладений договір дарування нерухомого майна (ідентифіковане вище), за своїм змістом суперечить вимогам Закону та не неспрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням частин 1 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним, відповідно до статті 234 ЦК України.

15.09.2023, суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 18.10.2023; установив сторонам процесуальні строки для подачі заяв по суті спору, про що постановив ухвалу від 15.09.2023.

За клопотанням позивача витребувано, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), від: Київського державного нотаріального архіву (); Благодійної організації «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» () та Комуністичної партії України () оригінал або належним чином засвідчену копію договору дарування нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: Чернігівська область, Щорський район, м. Щорс, вул. Гомельська, буд. 4, кв. 7, загальною площею 27,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, укладеного відповідачами 09.07.2015 (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрованого за № 2419), (що оскаржується в межах даної справи).

25.10.2023, на виконання вимог ухвал суду від 15.09.2023 та від 18.10.2023, від Київського державного нотаріального архіву надійшли запитувані судом документи.

05.10.2023, позивач заявив клопотання про витребування додаткових доказів у справі та поновлення процесуальних строків на вчинення цих дій. Просив витребувати з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витяги з Реєстру про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порядку частини 1 статті 119 ГПК України суд поновив позивачу строк на подачу клопотання про витребування доказів та, в порядку статті 81 ГПК України, витребував від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витяги з Реєстру про народження дітей, батьком яких є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що постановив ухвалу від 18.10.2023.

Враховуючи необхідність витребування додаткових доказів у справі, відповідно до частини 5 статті 183 ГПК України, суд відклав підготовче засідання на 15.11.2023, про що відповідачі повідомлені засобами поштового зв`язку.

25.10.2023, на виконання вимог ухвал суду від 15.09.2023 та від 18.10.2023, від Київського державного нотаріального архіву надійшли запитувані судом документи.

30.10.2023, на виконання вимог ухвали суду від 18.10.2023, від Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли запитувані судом документи.

15.11.2023, за результатами підготовчого засідання, суд, у порядку п.3 частини 2 статті 185 ГПК України, постановив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 04.12.2023, про що відповідачі повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України, засобами поштового зв`язку.

04.12.2023, у судове засідання прибула повноважний представник позивача; відповідачі 1 та 2 до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись неодноразово, засобами поштового зв`язку, за адресами реєстрації, про що свідчать наявні матеріали справи.

23.11.2023, від відповідача 1 надійшов відзив на позов.

Позивач, у свою чергу, скористався правом на подачу письмової відповіді на відзив.

Установлено, що відповідач 1, як юридична особа, обов`язок (у силу вимог частини 6 статті 6 ГПК України щодо реєстрації Електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі) не виконав, тому, відповідно до частини 4 статті 170 ГПК України, суд залишив без розгляду відзив на позов.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відзив на позов відповідача 1 надійшов на адресу суду з порушенням строку, встановленого при відкритті провадження (ухвала від 15.09.2023 отримана відповідачем 25.09.2023, поштове відправлення: 586).

Клопотання про продовження процесуального строку на вчинення відповідних дій, з обґрунтуванням поважності причин, відповідач 1 до суду не заявив, що є самостійною підставою для залишення змісту вказаних документів без розгляду, в силу частини 2 статті 207 ГПК України.

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив поданий особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати Електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

За частиною 1 та п.1 частини 3 статті 202 цього Кодексу неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи в разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи при розгляді справи, з огляду на зміст статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язку добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain від 07.07.1989).

За приписами статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд врахував, що відкладення справи є його правом та прерогативою, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору в відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідачі 1 та 2 неодноразово, засобами поштового зв`язку, були повідомлені про призначені судові засідання в справі, однак до суду не прибули без пояснення причин, відзиви на позов в установлений строк не надали, суд, керуючись приписами частини 2 статті 178 та частинами 1, 3 статті 202 ГПК України, вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

04.12.2023, суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав повноважного представника позивача, яка заявлений позов підтримала в повному обсязі.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, заслухав представника позивача, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

11.07.2014, Окружним адміністративним судом м. Києва, відкрите провадження в справі № 826/9751/14, за позовом Міністерства юстиції України та Державної реєстраційної служби України до Комуністичної партії України про заборону діяльності політичної партії, в зв`язку з порушенням статті 5 Закону України «Про політичні партії в Україні» (чинної на час звернення з відповідним позовом).

05.07.2022, Восьмим апеляційним адміністративним судом, ухвалене рішення в справі № 826/9751/14, що набрало законної сили 27.07.2022, яким задоволений позов Міністерства юстиції України та Державної реєстраційної служби України до Комуністичної партії України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служби безпеки України, Всеукраїнського об`єднання «Свобода», Радикальної партії Олега Ляшка, Громадської організації «Воля-Громада-Козацтво», Української республіканської партії, ОСОБА_2 , за участю Офісу Генерального прокурора; заборонена діяльність Комуністичної партії України; у власність держави передані майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень.

Розгляд даної справи тривав майже вісім років (з 2014 року).

Заява про застосування наслідків спливу позовної давності в даній справі відповідачами до суду не подана.

За частинами 2, 4 статті 21 Закону України «Про політичні партії в Україні» заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск її керівних органів, обласних, міських, районних організацій і первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії, а також прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, та його територіальними органами рішень про припинення політичної партії та її структурних утворень відповідно.

У разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається в рішенні суду. Перехід такого майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За пунктами 2, 3 Порядку переходу в власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 № 896, далі - Порядок) відбувається після набрання законної сили рішенням суду про заборону політичної партії, в резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави (далі - рішення суду), Мін`юст вживає заходів до розшуку майна політичної партії, зокрема за відомостями єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Мін`юст.

За результатами заходів із розшуку майна політичної партії Мін`юст складає та затверджує перелік майна політичної партії, переданого в власність держави.

Відтак, Міністерством юстиції України, виданий наказ від 07.11.2022 № 4964/5 «Про затвердження переліку майна, коштів та інших активів забороненої судом Комуністичної партії України (), її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, що передається у власність держави».

Під час опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Мін`юст установив, що після відкриття (11.07.2014) провадження в адміністративній справі про заборону діяльності Комуністичної партії України, останньою безоплатно відчужені близько 150 об`єктів нерухомого майна, в тому числі квартиру загальною площею 27,4 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, що вибула з власності Партії на підставі договору дарування від 09.07.2015, укладеного між Комуністичною партією України та Благодійною організацією «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрованого за № 2419) (оспорюваний договір).

За інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна (витяг сформований 15.08.2023 за № 342939118), набувачем ідентифікованого вище нерухомого майна на підставі оспорюваного правочину став відповідач 1 - Благодійна організація «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення», засновником (учасником) якого за відомостями ЄДРПОУ є Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково комерційна фірма «Контур» (), керівник - ОСОБА_3 . Водночас, засновниками (учасниками) ТОВ «Науково комерційна фірма «Контур» є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Перелічені особи згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян є синами керівника Комуністичної партії України ОСОБА_1.

З урахуванням наведених обставин, позивач вважає, що в даному випадку сторони правочину знали заздалегідь, що такий договір не буде виконаний, що він має інші цілі, ніж передбачені цим договором. Тобто відповідачами умисно укладений фіктивний правочин. За доводами позивача, укладення оспорюваного правочину спрямоване не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна в державну власність.

Враховуючи, що саме на Мін`юст покладені повноваження щодо вжиття заходів стосовно розшуку майна забороненої політичної партії, складення та затвердження переліку її майна, переданого в власність держави, відтак Міністерство юстиції України, за висновком суду, є належним позивачем у даній справі.

Предмет позову: визнання недійсним договору дарування нерухомого майна; скасування державної реєстрації права власності Благодійної організації «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» на нерухоме майно (похідна вимога).

Підстави позову: обставини з яких слідує, що оспорюваний правочин був укладений сторонами не для настання правових наслідків, що ним обумовлені, а з метою уникнення передачі нерухомого майна в державну власність.

З наведеного слідує, що предметом доказування є обставини, які відповідно до закону є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним: виконання сторонами умов договору, форма вчинення (дотримання вимог щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації), мета укладення, правові наслідки, порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися в формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу приписів статті 215 ЦК України, недодержання особою при вчиненні правочину наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним у судовому порядку. За частиною 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При його вчиненні сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При цьому, такі цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення договору дарування з метою приховання майна від конфіскації), або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації (за висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 (п. 35)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц зроблений висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 стаття 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України (фіктивний правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків які обумовлювалися цим правочином), так і інша.

У свою чергу, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За частинами 2 та 3 статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Наявність умислу в сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Суд взяв до уваги, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони політичних партій» від 03.05.2022 № 2243-ІХ (набрав чинності 18.05.2022) внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про політичні партії в Україні».

Так, стаття 21 цього Закону доповнена частиною 4, за якою в разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається в рішенні суду.

Наслідки прийняття судового рішення про заборону діяльності Партії варто розуміти як позбавлення права власності на майно, що є санкцією за вчинення правопорушення, що передбачена законом.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний правочин укладений відповідачами після відкриття (11.07.2014) провадження в справі № 826/9751/14, яким нерухоме майно відчужене Комуністичною партією України безоплатно на користь Благодійної організації, як пов`язаної особи, оскільки між керівником Партії та засновниками Благодійної організації простежується родинний зв`язок (батько та сини).

Наведене, за висновком суду, свідчить, що волевиявлення обох сторін оскаржуваного правочину направлене на свідоме зловживання правом на шкоду іншій особі, державі, оскільки діючи недобросовісно та зловживаючи правами на шкоду іншій особі, сторони мали спільний умисел на використання правочину виключно з метою уникнення звернення стягнення на майно Партії в майбутньому, внаслідок заборони її діяльності за рішенням суду.

За таких обставин, спірний договір кваліфікований судом як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тобто, як фіктивний правочин.

Враховуючи встановлені обставини в своїй сукупності, договір дарування квартири, укладений 09.07.2015 між Комуністичною партією України та Благодійною організацією «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрований за № 2419), підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

За частиною 3 статті 105 ЦК України» (в редакції чинній на момент відкриття провадження в адміністративній справі), суд або орган, який прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

За п.1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання договору дарування квартири від 09.07.2015 недійсним, у силу статті 216 ЦК України, вказаний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин, вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав Благодійної організації «Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення» на нерухоме майно, квартиру, загальною площею 27,4 м.кв., розташовану за адресою: Чернігівська область, Щорський район, м. Щорс, вул. Гомельська, 4, кв. 7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, підлягають задоволенню.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, позивач, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у їх сукупності, довів наявність порушеного права держави, що підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання недійсним оспорюваного правочину та скасування державної реєстрації речових прав відповідача 1 на спірне нерухоме майно.

При ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (п. 5 частина 1 статті 237 ГПК України).

За статтею 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідачів має бути відшкодований судовий збір у розмірі 5368,00 грн (в рівних частинах, по 2684,00 грн з кожного).

Керуючись статтями 42, 46, 47, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; ) до відповідачів - Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" (вул. Ванди Василевської, буд. 7, м. Київ, 03055; ) та Комуністичної партії України (вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, 04070; ), задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, квартири, розташованої за адресою: Чернігівська область, Щорський район, м. Щорс, вул. Гомельська, 4, кв. 7, загальною площею 27,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, укладений 09.07.2015 між Комуністичною партією України () та Благодійною організацією "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" () (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською О.М., зареєстрований за № 2419).

3. Скасувати державну реєстрацію прав Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" () на нерухоме майно, розташоване за адресою: Чернігівська область, Щорський район, м. Щорс, вул. Гомельська, 4, кв. 7, загальною площею 27,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58.

4. Стягнути з Благодійної організації "Благодійний фонд сприяння соціально незахищеним верствам населення" (вул. Ванди Василевської, буд. 7, м. Київ, 03055; ) на користь Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; ) судовий збір у сумі 2684,00 грн.

5. Стягнути з Комуністичної партії України (вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, 04070; ) на користь Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001; ) судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 11.12.2023.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко