ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023м. ДніпроСправа № 904/8469/21 (211/1010/23)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примак С.А.

за участю секретаря судового засідання Скорик Н.О.

та представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570)

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості у загальному розмірі 35 391,52 грн

в межах справи №904/8469/21

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про визнання неплатоспроможним фізичної особи

ОСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 35 391,52 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2023 було постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 16.06.2023.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2022 постановлено цивільну справу №211/1010/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передати до Господарського суду Дніпропетровської області, в провадженні якого перебуває справа №904/8469/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.08.2023 справу №211/1010/23 передано на розгляд судді Примаку С.А. згідно частини 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства для розгляду в межах справи №904/8469/21.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 справу №211/1010/23 прийнято до свого провадження для розгляду в межах справи №904/8469/21.

Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Призначено судове засідання по суті на 07.11.2023.

Ухвалою господарського суду від 07.11.2023 відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 12.12.2023, зобов`язавши позивача - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подати до господарського суду до 10.12.2022:

- належним чином завірену копію Умов та правил надання банківських послуг, тарифів Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до анкети-заяви від 24.01.2011, чинні станом на момент укладення вказаної анкети-заяви та дії всього договору;

- належні докази отримання боржником ОСОБА_1 . Умов та правил надання банківських послуг, тарифів Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до анкети-заяви від 24.01.2011;

- обґрунтований розрахунок виникнення боргу відповідно до укладеної анкети-заяви від 24.01.2011;

- обґрунтований розрахунок суми боргу у розмірі 11 804,23 грн, а також зазначити до вид боргу по вказаній сумі (пеня, штраф, інфляція, відсотки річні, інші нарахування);

- обґрунтований розрахунок суми боргу у розмірі 23 587,29 грн;

- письмові пояснення стосовно карткового рахунку № НОМЕР_2 , а саме до якого банківського рахунку відноситься вказана картка;

- письмові пояснення стосовно карткового рахунку № НОМЕР_3 , а саме до якого банківського рахунку відноситься вказана картка;

- строк дії анкети-заяви (кредитного договору) від 24.01.2021;

- строк виникнення заборгованості за анкетою-заявою (кредитним договором) від 24.01.2021, та окремо по картковим рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 ;

- письмові пояснення по справі з урахуванням позиції верховного суду викладеній в: постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18, постанові від 03.06.2020 у справі № 569/13606/17-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19);

- письмові пояснення по справі з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

У судове засідання 12.12.2023 повноважні представники сторін не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач витребувані судом документі не подав, причини невиконання вимог ухвали суду не повідомив.

Суд наголошує на тому, що по даній справі вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення всіх учасників справи про призначене у справі судове засідання, вчинення відповідних процесуальних дій та надано можливість взяти участь у судових засіданнях для надання пояснень по суті справи.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 24.01.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8 - копія анкети-заяви).

Згідно довідки (а.с. 9) Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", між Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за яким надано наступні кредитні картки, а саме:

- 01.02.2015 № НОМЕР_2 терміном дії до січня 2019 року;

- 21.02.2019 № НОМЕР_3 терміном дії до листопада 2022 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2021 у справі №211/14/21 задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором №б/н від 24.01.2011, що виникла станом на 22.11.2020, в сумі 182 854,63 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2 742,82 грн - витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_3 24.01.2011 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк", таким чином, уклала із банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Погоджено зміну ліміту.

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку відповідача.

У анкеті-заяві позичальника від 24.01.2011 списання відсотків за користування кредитним лімітом, автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки, списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячна комісія за обслуговування картки, за рахунок чого банком сформовано тіло кредиту - не зазначені.

Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, розміщені на сайті позивача Умови та Правила належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Станом на 07.11.2023, матеріали справи не містять доказів виконання рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2021 у справі №211/14/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором №б/н від 24.01.2011 у сумі 182 854,63 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2 742,82 грн - витрат по сплаті судового збору.

В зв`язку із вказаним, позивачем здійснено нарахування відсотків за обліковою ставкою Національного банку України, інфляційних втрат та 3% річних по клієнту ОСОБА_1 за період з 31 січня 2020 року по 31 березня 2022 року виходячи з тіла кредиту в розмірі від 177 281,49 грн. до 182 854,63 грн. (а.с. 17).

За змістом статей 525,526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правові висновки Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, правові висновки Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 569/13606/17-ц.

Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору, що випливає з змісту Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою Національного банку України від 05 листопада 2014 № 705 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) вказано, що "рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тисячолітній сокіл" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Як зазначалось вище, між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 24.01.2011 укладено кредитний договір за яким надано кредитну картку терміном дії листопад 2022 року, що є кінцевим строком дії кредитного договору.

Вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення та 3% річних випливають із періоду з 31 січня 2020 року по 31 березня 2022 року.

Натомість період до березня 2020 року є періодом дії договору і такий не слід вважати періодом прострочення виконання грошового зобов`язання наслідком якого є обов`язок сплатити суму боргу з забезпеченням, передбаченим частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відтак, в позові в частині вимог про стягнення втрат від інфляційних втрат та 3% річних по клієнту ОСОБА_1 за період з 31 січня 2020 року по 31 березня 2022 року у загальному розмірі 23 587,29 грн слід відмовити.

Як зазначалось вище, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2021 у справі №211/14/21 задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором №б/н від 24.01.2011, що виникла станом на 22.11.2020, в сумі 182 854,63 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2 742,82 грн - витрат по сплаті судового збору.

Даним рішення встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 182 854,63 грн та користування ними.

У анкеті-заяві позичальника від 24 січня 2011 року списання відсотків за користування кредитним лімітом, автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки, списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячна комісія за обслуговування картки, за рахунок чого банком сформовано тіло кредиту - не зазначені.

Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з Тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Акціонерного товариства комерційни банк "ПриватБанк", а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, розміщені на сайті позивача Умови та Правила належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тобто, рішенням констатовано, що кредитним договором не встановлений розмір процентів. Тому заслуговують на увагу доводи позивача, що в силу статті 1048 Цивільного кодексу України їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем здійснено нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ по клієнту ОСОБА_1 за період з 31 січня 2020 року по 31 березня 2022 року виходячи з тіла кредиту в розмірі від 177 281,49 грн до 182 854,63 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого рогу від 30.11.2021 встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 182 854,63 грн.

Ці дані у сукупності з строками користування кредитом, тобто дата отримання коштів, дата повернення таких, слід брати вихідними для розрахунку процентів за користування кредитом в порядку статті 1048 Цивільного кодексу України.

Судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження розміру процентів за користування кредитом нарахованих в порядку статті 1048 Цивільного кодексу України виходячи із встановленого факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 182 854,63 грн та користування ними, у сукупності з строками користування кредитом, тобто дата отримання коштів, дата повернення таких.

Відтак, в позові в частині стягнення 11 804,23 грн. відсотків за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року слід відмовити.

За правилами пункту 2 частини 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у разі відмови у задоволенні позовних вимог покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 191, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 стягнення заборгованості у загальному розмірі 35 391,52 грн - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн покласти на позивача - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 12.12.2023.

Суддя С.А. Примак