ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/4349/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Мухояна Артема Ованесовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СВ" (місцезнаходження: 62332, Харківська область, Дергачівський район, село Руська Лозова, вулиця Польова, будинок 11; )
про про стягнення 425 860,29 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Мухоян Артем Ованесович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СВ" за Договором про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів №15/03/18 від 15.03.2018 суми заборгованості в розмірі 425 860,29 грн, з яких 402 650,00 грн. - сума основного боргу та 23 210,29 грн. - сума неустойки.

Також позивач просить суд покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "СВ" витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 387,90 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2023 позовну заяву ФОП Мухояна Артема Ованесовича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4349/23, постановлено справу № 922/4349/23 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розгядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Вдповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Зідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.10.2023 відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву та строк для подання заперечень на відповідь на відзив, а позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що з 18 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 №3200-IX. Зокрема, приписами частини шостої статті 6 ГПК України (у редакції Закону, з урахуванням змін) унормовано, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Згідно відповіді № 344861, зробленої на запит суду Мухоян Артем Ованесович має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 10.08.2023 року.

Згідно відповіді № 344871, зробленої на запит суду Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "СВ" має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 03.10.2023 року.

Відповно доположень ч. 7 статті 6 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копію вказаної ухвали направлено позивачу та відповідачу до Електронного кабінету.

З довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що документ в електронному вигляді "Ухвалу про відкриття провадження" від 16.10.2023 у справі №922/4349/23 (суддя Рильова В.В.) було надіслано одержувачу Мухояну Артему Ованесовичу в його Електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 16.10.23 о 20:24 годині (т.4 а.с.49)

Щодо відповідача, то з довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що документ в електронному вигляді "Ухвалу про відкриття провадження" від 16.10.2023 у справі №922/4349/23 (суддя Рильова В.В.) було надіслано одержувачу ТОВ Фірма "СВ" в його Електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 16.10.23 о 20:24 годині (т.4 а.с.50).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, датою вручення сторонам ухвали суду від 16.10.2023 у справі №922/4349/23 про відкриття провадження у справі є 17.10.2023, оскільки документ було надіслано після 17:00.

У відповідності до частини шостої статті 120 Господарського процесуального кодексу України, суд також повідомив представника позивача про розгляд даної справи телефонограмою. Телефонограма була прийнята 18.10.2023 представником позивача Ігнатенком О.О. (т.4, а.с.51).

Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання; відповідач мав достатньо часу підготувати заперечення на позовну заяву і визнається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи (згідно частини 6 статті 242 ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, копія ухвали про відкриття провадження у справі є врученою відповідачу 17.10.2023, а тому він мав право подати відзив не пізніше 01.11.2023. Однак, відповідач своє право на подання відзиву не реалізував, відзив на позов не надав.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відзиву на позов відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши справу № 922/4349/23 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

15.03.2018 року між ФОП Мухоян А.О. (Експедитор) та ТОВ фірма "СВ" (Замовник) був укладений договір № 15/03/18 відповідно до умов якого, замовник доручає, а експедитор приймає на себе зобов`язання організувати виконання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів замовника автомобільним транспортом на внутрішньому сполученні та міжміському сполученні в межах України згідно узгоджених сторонами замовлень (заявок), які є невід`ємною частиною даного договору, а також виконати додаткові послуги, якщо це вказано в Заявках чи додаткових угодах до даного договору.

На виконання взятих на себе зобов`язань передбачених вищезазначеним Договором в порядку передбаченому п.1.2. Договору, Експедитором в період 2021-2022 років були надані Замовнику транспортно-експедиційні послуги. Конкретні умови по кожному окремому замовленню визначаються заявкою Замовника, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Форма Заявки міститься в Додатку N91 до даного Договору. Сторони мають право доповнювати форму Заявки індивідуальними умовами згідно кожного фактичного замовлення. Допускається отримання та узгодження Заявки шляхом факсимільного та електронного зв`язку (e-mail), тощо. Заявка складається окремим письмовим документом в 2 оригінальних примірниках та підписується уповноваженою особою Замовника і повинна містити відбиток печатки Замовника. Після отримання Заявки Експедитор повинен протягом 24 годин з моменту подання Заявки письмово погодити Заявку або надати письмову мотивовану відмову від здійснення перевезення. Після погодження Заявки Експедитор повинен забезпечити надання Замовнику під завантаження автомобільні транспортні засоби в строки і в місці, указаному в Заявці та належним чином виконати дану Заявку.

Відповідно до п. 1.3. Договору замовник зобов`язується надавати для перевезення вантажі та забезпечити відпуск та приймання вантажів в обумовлені строки.

Експедитор зобов`язується забезпечувати схоронність вантажу Замовника, прийнятого згідно Заявки, з моменту прийняття вантажу в пункті призначення до моменту видачі кінцевому Вантажоодержувачу; забезпечити дотримання строків завантаження та доставки вантажу Вантажоодержувачу в указаний Замовником строк згідно Заявки. Додатково Експедитор забезпечує перевірку упаковки та стану вантажу, його завантаження, отримання необхідних документів у Вантажоодержувача та передачу їх Замовнику. Інші послуги сторони мають право погоджувати додатково в Заявках (п.1.4).

Розмір плати за перевезення вантажів та інші операції й послуги пов`язані з перевезенням, визначаються тарифами та відображаються в кожній Заявці до даного Договору яка узгоджується сторонами в порядку та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.5)

У відповідності до п.2.1.6 Договору Замовник зобов`язаний провести оплату вартості послуг, виконаних експедитором у відповідності до вартості послуг, оговорених у заявці з урахуванням умов даного договору.

Замовник зобов`язаний підписати Акт виконаних робіт протягом 3 (Трьох) днів з моменту отримання або надати мотивовану відмову від підписання Акту. В разі ненадання протягом зазначеного строку підписаного Акту або мотивованої відмови, Акт виконаних робіт вважається підписаним сторонами (п.2.1.7.)

Згідно п. 4.2. загальна сума Договору визначається загальною сумою Заявок.

Для розрахунку за даним Договором Експедитор повинен надати Замовнику документи:

1) Рахунок згідно Заявки, акт виконаних робіт згідно Заявки, податкова накладна, які містять маршрут перевезення, номер автомобіля, номер ТТН, ФІО водія згідно Заявки.

2) ТТН, видаткова накладна, які містять дату підпис, печатку, отримані в реалізацію Заявки.

3) Завірені печаткою копії ліцензії (у випадках передбачених чинним законодавством), свідоцтва платника ПДВ, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які дійсні станом на момент виконання Заявки (п.4.3)

Згідно п.4.4. Договору оплата послуг Експедитора здійснюється Замовником на розрахунковий рахунок Експедитора на підставі належним чином оформлених товаро транспортних документів, оригіналу рахунку, акту виконаних робіт.

Відповідно до п.4.6. Договору оплата Експедитору здійснюється Замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами Акту виконаних робіт згідно заявки по даному договору.

За невиконання або неналежне виконання умов цього Договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п.5.1)

За прострочення оплати за даним договором Експедитор вправі нарахувати Замовникові неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості послуги, вказаній в Заявці, за кожний банківській день прострочення оплати (п.5.2).

Відповідно до 5.11. Замовник надає Експедитору лист (вимогу) про оплату штрафних санкцій з відповідним обґрунтуванням таких вимог, яку Експедитор повинен сплатити (відшкодувати) у строк, вказаний у вимогі про оплату.

Пунктом 8.1. визначено, що усі розбіжності та спори, що можуть виникнути між Сторонами у зв`язку з виконанням цього Договору, будуть, за можливості, вирішуватися шляхом переговорів.

Свої зобов`язання за договором № 15/03/18 ФОП Мухоян А.О. виконав належним чином та у повному обсязі, даний факт підтверджуються відповідними Заявками, товаро-транспортними накладними, Актами надання послуг (виконаних робіт) (належним чином засвічені копії даних документів надаються разом з позовною заявою).

Відповідний пакет документів направлявся на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку, а саме за допомогою Нової пошти, що підтверджується відповідними накладними : № 5775; № 3417; № 3938; № 7932; № 4144; № 3913; №5259; № 1241; № 7608; № 5774; № 6359; № 5240; №3802; №8258; № 8078.

У зв`язку з відсутністю відповіді з боку Відповідача, ФОП Мухоян А.О. повторно, а саме 17.07.2023 було направлено на адресу Відповідача супровідним листом вих. №170723 від 17.07,2023 року (т.1 а.с.55), ряд первинних документів, які, відповідно до положень п.2.1.7. ТОВ фірма «СВ» зобов`язані були підписати та направити на адресу позивача. Проте дане поштове відпрвлення не вручено відповідачу та було повернуто на адресу позивача із позначкою "адресат відмовився", що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання відділення поштового зв`язку Укрпошти від 27.07.2023 (т. 2 а.с.17).

З урахуванням положень п.2.1.7. Акти виконаних робіт за договором 15/03/18 від 15.03.2018 року, які були повторно направлені на адресу Відповідача вважаються підписаними сторонами. У зв`язку з цим, у ТОВ фірма «СВ» виник обов`язок здійснити оплату за надані послуги на розрахунковий рахунок ФОП Мухоян А.О. в строк не пізніше 10 серпня 2023 року.

Проте, всупереч вказаний вимозі договору, Замовником не здійснено оплату за транспортно-експедиційні послуги, що підтверджує факт неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № 15/03/18 від 15.03.2018, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 402 650,00 грн.

На виконання п.8.1. Договору 11.08.2023 позивачем надіслано на адресу відповідача лист вимогу вих. № 110823 від 11 серпня 2023 року з проханням здійснити оплату заборгованості, яка виникла (т. 2. а.с 18,19). Проте дане поштове відпрвлення не вручено відповідачу та було повернуто на адресу позивача із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання відділення поштового зв`язку Укрпошти від (т. 4 а.с.26).

ФОП Мухоян А.В. виконав свої зобов`язання по Договору у повному обсязі, проте Відповідач не здійснив оплату за транспортно-експедиційні послуги, що підтверджує факт неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №15/03/18 від 15.03.2018 внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 425 860,29 грн.(402 650,00 грн. - основний борг за транспортно-експедиційні послуги, 23 210,29 - пеня)

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Згідно також приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Аналіз укладеного сторонами Договору № 15/03/18 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезеннь вантажів від 15 березня 2023 року та інших документів, складених під час формування спірних правовідносин, дає підстави зробити висновок про те, що така угода за своєю правовою природою та істотними умовами є договором перевезення, регулювання якого здійснюється главою 64 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Виходячи зі змісту наведеної норми, перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає у наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо- технічного призначення та виробів народного споживання. Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.

Водночас, згідно зі статтею 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом частини першої статті 306 ГК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не установлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Суд зазначає, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Надавши оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт надання посуг з перевезення відповідно до умов договору та настання строку оплати за вказаним договором.

Враховуючи доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства, відповідачем не виконано зобов`язань зоплати наданих позивачем послуг за договором № 15/03/18 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезеннь вантажів від 15 березня 2023 року, наявність заборгованості в розмірі 60000,00 грн підтверджено матеріалами справи та відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог в частині стягненняз відповідача заборгованості у сумі 402 650,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі 23 210,29 грн., суд зазначає таке.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами п. 5.2 договору встановлено, що за прострочення оплати за даним договором Експедитор вправі нарахувати Замовникові неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості послуги, вказаній в Заявці, за кожний банківській день прострочення оплати

Суд зазначає, що приписом частини шостої статті 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

До матеріалів справи позивачем надано детальний розрахунок пені, по кожному окремому періоду. Перевіривши відповідні нарахування, суд встановив, що вони не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними. Відповідно, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог також в частині стягнення з відповідача пені за Договором № 15/03/18 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезеннь вантажів від 15 березня 2023 року в розмірі 23 210,29 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Мухояна Артема Ованесовича до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СВ" про стягнення суми заборгованості у розмірі 425 860,29 грн.( 402 650,00 грн. - сума основного боргу за надані транспортно- експедиційні послуги, 23 210,29 грн. - пеня) підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 509, 626, 627, 629, 909 Цивільного кодеку України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Мухояна Артема Ованесовича задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "СВ" (місцезнаходження: 62332, Харківська область, Дергачівський район, село Руська Лозова, вулиця Польова, будинок 11; ) на користь Фізичної особи-підприємця Мухояна Артема Ованесовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість за Договором № 15/03/18 про надання транспортно - експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів від 15 березня 2018 року в розмірі 402 650,00 грн, пеню в розмірі 23 210,29 грн, та витрати зі сплати судового збору у сумі 6 387, 90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" грудня 2023 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/4349/23