ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2023 р. Справа№ 910/9549/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Сокирка Л.М., Ткаченко І.В.

від відповідача: Роговий М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Сокирки Леоніда Михайловича

на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2023 (повний текст складено та підписано 26.07.2023)

у справі № 910/9549/23 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Сокирки Леоніда Михайловича

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про стягнення 352 995,32 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2023 року Фізична особа-підприємець Сокирка Леонід Михайлович (далі - позивач, ФОП Сокирка Л.М.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - відповідач, КП "Київтранспарксервіс") про стягнення 326 040,00 грн безпідставно набутих коштів, 26 955,32 грн 3 % річних.

Позов обґрунтовано тим, що укладений між сторонами договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 21.12.2012 №ДНП-2012-12/149 припинив свою дію 31.12.2019, у період з 13.03.2020 по 10.03.2021 грошові кошти були помилково сплачені відповідачу. Вимога про повернення безпідставно набутих грошових коштів відповідачем залишена без задоволення. У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язання з повернення помилково перерахованих грошових коштів позивач нарахував на суму боргу три проценти річних за період з 16.06.2020 по 16.06.2023.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.07.2023 у справі № 910/9549/23 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення суд вказав на відсутність в матеріалах справи доказів того, що позивач у спірний період не користувався об`єктом, в квитанціях в призначенні платежу вказано - оплата за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012.

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

Позивачем до Північного апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2023 у справі № 910/9549/23, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що:

відповідачем не надано доказів фактичного користування позивачем земельною ділянкою після 31.12.2019, представниками не проводилось обстеження і опис стану земельної ділянки після закінчення строку дії договору, не складався акт за участю позивача;

ненадання доказів невиконання позивачем вимоги відповідача звільнити паркувальний майданчик після 31.12.2019, висловленої у листі відповідача № 053/05-4164 від 08.11.2019;

місцевий суд дійшов помилкового висновку про продовження використання позивачем паркувальних майданчиків після закінчення строку договору, оскільки він ґрунтується на припущеннях, суд переклав тягар доведення цієї обставини на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що: доказів того, що позивач не користувався об`єктом надано не було; з наявних у справі квитанцій вбачається, що кошти сплачені за послуги паркування згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012, тобто за наявності правової підстави і в такому разі поверненню не підлягають.

Процедура апеляційного провадження

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 (судді: Ходаківська І.П. - головуюча; Владимиренко С.В.; Демидова А.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Сокирки Л.М. на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2023 у справі № 910/9549/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.11.2023.

У зв`язку з перебуванням суддів Владимиренко С.В. та Демидової А.М. на навчанні в Національній школі суддів України у період з 13.11.23 по 17.11.2023 телефонограмами від 13.11.2023 було повідомлено учасників справи про те, що судове засідання, призначене на 15.11.2023, не відбудеться, повідомлено дату, час і місце наступного судового засідання - 04.12.2023 о 10:30.

У судовому засіданні 04.12.2023 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 04.12.2023 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені місцевим господарським судом і перевірені судом апеляційної інстанції

21.12.2012 між КП "Київтранспарксервіс" (як стороною-1) та ФОП Сокиркою Л.М. (як стороною-2) було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 (далі також - договір), за умовами якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 110 місць платного паркування транспортних засобів, а також 12 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозіть інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Деснянський р-н, вул. Закревського, 42 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - об`єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. Сторона-2 набуває право на організацію та експлуатацію об`єкту з моменту набрання чинності даним договором.

У розділі 3 договору сторони погодили, що вартість послуг сторони-1 стороні-2 становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 2,12 грн; ПДВ - 0,42 грн; збір за місця для паркування транспортних засобів - 3,96 грн.

Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 числа поточного місяця відповідно до Графіку платежів (Додаток № 2 до даного договору). Сторона-1 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках Акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати Акт здачі наданих послуг, протягом двох робочих днів з дня отримання Акту здачі наданих послуг підписати його та повернути стороні-1 один примірник Акту.

Згідно з п. 6.1. договору (в редакції Додаткової угоди від 17.12.2015), цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2019.

Як стверджує позивач, після припинення дії договору в період з 13.03.2020 по 10.03.2021 він виконав на користь відповідача оплату на загальну суму 326 040,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, що договір припинив свою дію 31.12.2019, а послуги, які оплатив позивач договором не охоплювалися, а тому грошові кошти перераховані на користь відповідача без належної правової підстави.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

Як встановлено місцевим судом, у період з 13.03.2020 по 10.03.2021 позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 326 040,00 грн відповідно до наступних квитанцій:

- № 48383480 від 13.03.2020 на суму 22 165,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за березень 2020 без ПДВ;

- № 48383398 від 13.03.2020 на суму 20 735,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за лютий 2020 без ПДВ;

- № 48383287 від 13.03.2020 на загальну суму 22 165,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за січень 2020 без ПДВ;

- № 48815926 від 13.04.2020 на загальну суму 7 450,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за квітень 2020 без ПДВ;

- № 48815786 від 13.04.2020 на загальну суму 14 000,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за квітень 2020 без ПДВ;

- № 114 від 08.05.2020 на загальну суму 22 165,00 грн: Сокирка Л.М. , інд. код НОМЕР_1 ; послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за травень 2020;

- № ПН1275334 від 12.06.2020 на загальну суму 21 450,00 грн: оплата за послуги паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за червень 2020 Сокирка Леонід Михайлович, ІПН НОМЕР_1 ;

- № ПН1367142 від 13.07.2020 на загальну суму 22 165,00 грн: за посл. паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за липень 2020, м. Київ, вул. Жмеринська 32 кв 143;

- № ПН1484433 від 14.08.2020 на загальну суму 22 165,00 грн: за посл. паркування транспортних засобів зг.дог. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за 08.2020 Платн. Сокирка Л.М. ;

- № 44 від 12.09.2020 на загальну суму 21 450,00 грн: Сокирка Л.М. за послуги паркування трансп. засобів зг.д. № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за 09.2020;

- № 175 від 13.10.2020 на загальну суму 22 165,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за жовтень 2020, Сокирка Л.М., ІНН НОМЕР_1 ;

- № 112 від 12.11.2020 на загальну суму 21 450,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за листопад 2020, Сокирка Л. ІНН , м. Київ, вул. Жмеринська, 32 кв. 143 ;

- № 22 від 12.12.2020 на загальну суму 22 165,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за грудень 2020 Сокирка Л.М. ІНН НОМЕР_1 ;

- № 169 від 13.01.2021 на загальну суму 22 165,00 грн: за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за січень 2021 Сокирка Л. ІНН АДРЕСА_1 ;

- № 27 від 11.02.2021 на загальну суму 20 020, 00 грн: за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за лютий 2021 Сокирка Л.М.;

- № ПН9304 від 10.03.2021 на загальну суму 22 165,00 грн: оплата за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 за березень 2021.

Місцевим судом також встановлено, що листом КП "Київтранспарксервіс" від 18.10.2019 № 053/05-3665 ФОП Сокирку Л.М. повідомлено про те, що термін дії договору закінчується у встановлені строки та не підлягає автоматичному продовженню, а подальше право на експлуатацію пакувального майданчика після закінчення строку дії договору, реалізовуватиметься через систему електронних продажів "ProZorro.Продажі" у відповідності до п. 1.1. Рішення Київської міської ради № 184/6840 "Про вдосконалення системи організації паркувального простору в місті Києві" від 05.03.2019.

Крім того, у листі № 053/05-4164 від 08.11.2019 відповідач просив позивача на підставі п. 6.7. договору звільнити паркувальний майданчик не пізніше дати припинення даного договору, а саме до 31.12.2019.

Також у листі № 053/05-525 від 14.02.2023, адресованому позивачу, відповідач серед іншого зазначав, що ФОП Сокирко Л.М. мав звільнити ділянку, на якій розташовані паркувальні місця не пізніше 31.12.2019, однак фактично ділянку не звільнив та продовжував господарську діяльність на умовах раніше укладеного договору.

Строк дії договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012 закінчився 31.12.2019, що сторонами не заперечується.

У той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем було виконано вимоги відповідача та вчасно звільнено паркувальний майданчик.

Відповідно до п.п. 6.7., 6.8. договору, після припинення або розірвання договору (окрім випадку оформлення права власності/права користування земельною ділянкою у встановленому чинним законодавством порядку) сторона-2 втрачає право на експлуатацію об`єкту. Сторона-2 зобов`язана не пізніше дати припинення/розірвання даного договору звільнити ділянку, на якій розташований об`єкт. Припинення або розірвання договору в будь-якому випадку не звільняє сторони від виконання зобов`язань, взятих на себе за даним договором.

Сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач в односторонньому порядку відмовлявся від договору або що договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Якщо позивач в односторонньому порядку не відмовлявся від договору або договір не був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним (схожу правову позицію також викладено у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17).

Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Як обґрунтовано зазначив місцевий суд, доказів того, що позивач у спірний період не користувався об`єктом матеріали справи не містять. Більше того, у долучених до справи квитанціях за період з 13.03.2020 по 10.03.2021 в призначені платежу вказано оплата за послуги паркування транспортних засобів згідно договору № ДНП-2012-12/149 від 21.12.2012.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 11.01.2023 у справі № 548/741/21.

У даному випадку, позивач знаючи про закінчення строку дії договору продовжував сплачувати відповідачу кошти за цим договором, поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення коштів в розмірі 326 040,00 грн, як безпідставно набутих, та відповідно 26 955,32 грн 3 % річних, нарахованих за прострочення повернення коштів.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору за її подання до суду, в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сокирки Леоніда Михайловича залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2023 у справі №910/9549/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 11.12.2023.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова