РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2023Справа № 46/436-б (127/27098/19)
За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до ліквідатора ДАК "Укрресурси" арбітражного керуючого Плесюка Олексія Степановича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство економіки України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2)

про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості

у межах справи № 46/436-б

За заявою Державного агентства резерву України

до Державної акціонерної компанії "Укрресурси" ()

про визнання банкрутом

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від позивача - не з`явилися,

від відповідача - не з`явилися,

від третьої особи - Примаченко К.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 46/436-б про банкрутство Державної акціонерної компанії "Укрресурси".

02.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Державної акціонерної компанії "Укрресурси", відповідно до якої просив суд:

- зобов`язати ліквідатора Державної акціонерної компанії "Укрресурси" арбітражного керуючого Куделю Марію Олександрівну змінити дату його звільнення відповідно до рішення РЄСПЛ від 17.07.2014 та рішень Замостянського районного суду від 25.01.2001 та від 01.03.2004;

- зобов`язати ліквідатора Державної акціонерної компанії "Укрресурси" арбітражного керуючого Куделю Марію Олександрівну на виконання рішення РЄСПЛ від 17.07.2014 та рішень Замостянського районного суду від 25.01.2001 та від 01.03.2004 надати йому офіційну довідку про всю суму боргу повного розрахунку перед ним у справі № 46/436-б;

- стягнути з Державної акціонерної компанії "Укрресурси" (надалі - відповідач) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 06.04.2010 по 05.10.2019 в розмірі 396.000,00 грн, моральну шкоду в розмірі 1.000.000,00 грн. та відшкодування витрат на правову допомогу в розмір 5.000,00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2019 позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

10.10.2019 на виконання вимог ухвали від 07.10.2019 ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, до якої було додано відповідні докази та розрахунки суми відшкодування середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні та суми відшкодування моральної шкоди, а також подано позовну заяву у новій редакції з вимогами:

- зобов`язати ліквідатора ДАК "Укрресурси" змінити дату звільнення у відповідності до рішень Замостянського районного суду міста Вінниці від 25.01.2001 та 01.03.2004 та статті 47 КЗпП України, про що внести відповідні записи в дублікат трудової книжки, як про зарахування на посаду, так і про звільнення, виписавши та видавши дублікат трудової книжки;

- зобов`язати ліквідатора ДАК "Укрресурси" на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 та рішень Замостянського районного суду міста Вінниці від 25.01.2001 та 01.03.2004 надати офіційну довідку Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та Урядовому уповноваженому у справах ЄСПЛ та самому позивачеві про всю суму боргу повного розрахунку перед позивачем, що також визнана ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі № 46/436-б;

- стягнути з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період затримки з 06.04.2018 по 05.10.2019 в сумі 243 000 грн або на день вирішення судом, а також моральну шкоду в розмірі 1767478 грн, а всього суму в 2 010 478 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2019 року прийнято заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

23.12.2019 ОСОБА_1 була також подана заява про уточнення позовних вимог (зменшення), відповідно до якої позивач просив суд:

- зобов`язати ліквідатора ДАК "Укрресурси" на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 та рішень Замостянського районного суду міста Вінниці від 25.01.2001 та 01.03.2004 змінити дату звільнення з 26.12.2015 в наказі від 06.09.2017 на дату видачі трудової книжки - 19.09.2017, про що внести зміни до дублікату трудової книжки та видати такий дублікат з оформленням відповідних записів;

- стягнути з ДАК "Укрресурси" моральну шкоду у сумі 200 000 грн та 1000,80 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2020 року постановленою в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати (протокол судового засідання Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/27098/19) судом залишено без розгляду подане позивачем уточнення у зв`язку з порушенням строку та порядку подання.

Також, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2020 року цивільну справу №127/27098/19 передано до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа №46/436-б про банкрутство ДАК "Укрресурси".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 (суддя Пасько М.В.) прийнято справу №127/27098/19 до розгляду в межах справи №46/436-б про банкрутство Державної акціонерної компанії "Укрресурси".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 46/436-б (127/27098/19) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 46/436-б (127/27098/19) залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.03.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 за вх. № 6524/2022 задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 46/436-б (127/27098/19) скасовано, а справу № 46/436-б (127/27098/19) передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

13.04.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 46/436-б (127/27098/19) за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора Черненченка Дениса Альбертовича, третя особа Міністерство економіки України про зобов`язання вчинити дії в межах справи № 46/436-б про банкрутство Державної акціонерної компанії "Укрресурси" була розподілена на суддю Омельченка Л.В.

17.04.2023 суддя Омельченко Л.В. заявив самовідвід від розгляду вищевказаної справи за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора Черненченка Дениса Альбертовича, третя особа Міністерство економіки України про зобов`язання вчинити дії в межах справи № 46/436-б про банкрутство Державної акціонерної компанії "Укрресурси" у зв`язку з тим, що він брав участь у розгляді справи № 46/436-б про банкрутство Державної акціонерної компанії "Укрресурси", в межах якої позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 задоволено самовідвід судді Омельченка Леоніда Володимировича від розгляду справи № 46/436-б (127/27098/19). Відведено суддю Омельченка Леоніда Володимировича від розгляду справи № 46/436-б (127/27098/19) за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора банкрута Черненченка Дениса Альбертовича, третя особа Міністерство економіки України про зобов`язання вчинити дії в межах справи № 46/436-б про банкрутство Державної акціонерної компанії "Укрресурси". Справу № 46/436-б (127/27098/19) передано для визначення судді для її розгляду в порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №46/436-б (127/27098/19) передано на розгляд судді Мандичеву Д.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2023 прийнято до свого провадження справу №46/436-б (127/27098/19) за позовом ОСОБА_1 до ліквідатора Державної акціонерної компанії "Укрресурси" про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості у розмірі 2 010 478,00 грн. Розгляд справи призначено на 26.07.2023.

20.06.2023 до суду надійшли уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 46/436-б (127/27098/19).

10.07.2023 до Господарського суду м. Києва надійшли уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 у справі № 46/436-б (127/27098/19).

10.07.2023 до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 13.06.2023.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.07.2023 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 30.08.2023.

21.08.2023 до суду надійшли пояснення по справі від ОСОБА_1

29.08.2023 до Господарського суду м. Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.08.2023 відкладено судове засідання у справі № 46/436-б (127/27098/19) на 27.09.2023.

20.09.2023 до суду надійшли письмові пояснення по справі від Міністерства економіки України.

25.09.2023 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі.

26.09.2023 до суду надійшло клопотання ліквідатора ДАК "Укрресурси" арбітражного керуючого Плесюка О.С. про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.09.2023 відкладено судове засідання у справі № 46/436-б (127/27098/19) на 03.11.2023. Ліквідатору ДАК "Укрресурси" арбітражному керуючому Плесюку Олексію Степановичу встановлено подати суду у строк до 16.10.2023 (включно) письмові обґрунтовані пояснення щодо позову з урахуванням заяв позивача про уточнення позовних вимог.

До судового засідання 03.11.2023 з`явився представник третьої особи та надав пояснення по суті спору, в яких просив у задоволенні позову відмовити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, разом із цим, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2000 року звертався до Замостянського районного суду м. Вінниці з позовом до Державної акціонерної компанії "Укрресурси" (далі - ДАК "Укрресурси") про встановлення відносно нього факту порушення статей 33, 43, 45, 46 Конституції України, стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 300 000 грн та просив суд зобов`язати відповідача звільнити його з посади заступника директора по будівництву Вінницького заводу "Модуль" на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України в зв`язку з видачею йому трудової книжки або її дублікату, а також повного розрахунку згідно з чинним законодавством.

25.01.2001 рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці позов задоволено частково. Зобов`язано ДАК "Укрресурси" звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора по будівництву Вінницького заводу "Модуль" на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України в зв`язку з ліквідацією підприємства, з видачею йому дубліката трудової книжки з такими записами: "12.03.1992 року прийнятий на посаду інженера І категорії/технагляд/ дирекції Вінницького заводу "Модуль" Наказ № 46 від 12.03.1992 року; 16.11.1992 року переведений заступником директора по будівництву Наказ № 185 від 19.1992 року; 16.11.1992 переведений заступником директора по будівництву Наказ № 185 від 19.11.1992 року". Присуджено до стягнення заборгованість по заробітній платі за період з 01.05.2000 по 01.01.2001 в сумі 3 422,8 грн та судові витрати на суму 151 грн.

У подальшому позивач звернувся до Замостянського районного суду м. Вінниці з вимогами про скасування наказу № 25-к від 07.03.2002 року та зобов`язання ДАК "Укрресурси" змінити дату звільнення у відповідності до вимог статей 49-2, 49-4 Кодексу законів про працю України.

01.03.2004 рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці позов задоволено частково. Зобов`язано ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 року про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001, та провести з ним повний розрахунок.

19.05.2005 ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці роз`яснено рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, а саме, що ДАК "Укрресурси" сама повинна визначитися щодо дати видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Кодексу законів про працю України, при цьому провести з ним повний розрахунок.

У зв`язку з невиконанням боржником рішень судів, зокрема і рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004, позивач звертався до Європейського суду з прав людини.

17.07.2014 рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України", зокрема, постановлено, що упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалених на користь заявників, у т.ч. ОСОБА_1 , які підлягають виконанню, та виплатити по 2 000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

01.12.2015 ліквідатор ДАК "Укрресурси" Давидюк Т.П. видав Наказ № 1, яким змінив дату звільнення ОСОБА_1 з 08.05.2012 на 01.12.2015, як на підставу такого звільнення послався на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001. У відповідності до вказаного Наказу ліквідатором ОСОБА_2 було внесено до трудової книжки позивача відповідний запис про його звільнення з 01.12.2015.

24.05.2016 постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі № 127/3844/16-а вирішено включити до трудового стажу позивача у ДАК "Укрресурси" період з 01.12.2015 по 26.12.2015.

У подальшому позивач звертався до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ДАК "Укрресурси" про зобов`язання змінити у трудовій книжці дату звільнення, в якій просив зобов`язати відповідача в межах виконання саме рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 та рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 видати наказ про його звільнення з 26.12.2015, про що внести відповідний запис в трудову книжку.

11.01.2017 заочним рішенням Вінницького міського суду зобов`язано відповідача видати наказ про звільнення позивача з 26.12.2015 року, про що внести відповідний запис у трудову книжку.

06.09.2017 на виконання вказаного рішення суду від 11.01.2017 ліквідатором ОСОБА_3 видано наказ № 06/09/17-1Б від 06.09.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу "Модуль" з 26.12.2015 згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією підприємства та змінено дату запису про звільнення у трудовій книжці позивача з 01.12.2015 на 26.12.2015.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з наступними позовними вимогами:

- зобов`язати ліквідатора ДАК "Укрресурси" - арбітражного керуючого Куделю М.О. змінити дату його звільнення у відповідності до рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 № 25663/02, рішень Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 і від 25.01.2001 та статті 47 Кодексу законів про працю України, про що внести відповідні записи в дублікат трудової книжки, яка йому направлена;

- зобов`язати ліквідатора ДАК "Укрресурси" - арбітражного керуючого Куделю М.О. на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 № 25663/02 та рішень Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 та від 01.03.2004 надати йому офіційну довідку про всю суму залишку боргу повного розрахунку перед ним у справі № 46/436-б;

- стягнути з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 06.04.2018 по 05.10.2019 в розмірі 396 000 грн, моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн та відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,80 грн, а всього 1 491 000,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 та від 01.03.2004 всупереч рішенню Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 не виконані, ОСОБА_1 у належний спосіб не звільнений. Позивач вважає, що ДАК "Укрресурси" в порушення вимог статті 116 Кодексу законів про працю України повного розрахунку з ним не провів, отже, в силу статті 47 КЗпПУ він має право на компенсацію.

29.07.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 46/436-б (127/27098/19) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

28.09.2022 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 46/436-б (127/27098/19) залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.03.2023 постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 46/436-б (127/27098/19) скасовано, а справу № 46/436-б (127/27098/19) передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При направленні справи на новий розгляд касаційним судом наголошено, що суду слід належним чином дослідити та встановити дату звільнення позивача (з урахуванням кінцево визначених позовних вимог у цій частині та їх обґрунтованості і відповідності трудовому законодавству); фактичну дату видачі трудової книжки; періоди, охоплені раніше прийнятими судовими рішеннями щодо зобов`язання роботодавця виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Під час нового розгляду справи позивач 10.07.2023 подав до Господарського суду м. Києва уточнені позовні вимоги, відповідно до яких позивач просив:

- змінити дату звільнення з 26.12.2015 на дату ухвалення судом рішення у цій справі, про що Ліквідатору видати негайно відповідний наказ;

- виписати та видати позивачу дублікат трудової книжки з наступними записами: Дирекція Вінницького заводу «Модуль». Запис № 1. 12.03.1992 року прийнятий на посаду інженера І категорії/технагляд/ дирекції Вінницького заводу "Модуль" Підстава: Наказ № 46 від 12.03.1992 року; Запис № 2. 16.11.1992 року переведений заступником директора по будівництву Підстава: Наказ № 185 від 19.1992 року; Запис № 3. 01.12.2015. Звільнений з посади заступника директора по будівництву Вінницького заводу "Модуль" на підставі ст. 40 п. 1 КзПП України (ліквідація підприємства). Підстава: Наказ ДАК № 1 від 01.12.2015. Запис № 4. 06.09. 2017. Змінено дату звільнення з 01.12.2015 на дату 26.12. 2015. Підстава: Наказ ДАК №06/09/17-1Б від 06.09.2017. Запис № 5. 26.07.2023 (Дата судового рішення). Змінено дату з 26.12.2015 на 26.07.2023. Підстава: Наказ ДАК № ? від 26.07.2023.

- оформлений цими записами дублікат трудової книжки, разом з копією наказу, направити позивачу поштою рекомендованим листом, з описом вкладень, за доданої письмової згоди позивача, але не пізніше наступного дня зміненої дати звільнення, або дати судового рішення;

- стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток в 13 500грн. (встановлений рішеннями суду) за період з 27.12.2015 по 26.07.2023 (13 500грн. х 91 міс.) в сумі 1 228 500,00 грн., відшкодування за затримку повного розрахунку при звільнені з 06.04.2018 (до цього періоду стягнуто) по 26.07.2023 (13 500грн. х 52 міс. 20 днів) на суму 711 000,00 грн., місячну вихідну допомогу в розмірі 13 500,00 грн., компенсацію за дні невикористаних відпусток за період з 27.12.2015 по 26.07.2023 (13 500грн. х 91 міс.) на суму 1 228 500,00 грн., моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн. та за витрати по суду і на юридичну допомогу в сумі 25 000,00 грн., а всього разом на суму 4 206 500 00,00 грн.;

- надати Мінюсту, в копії позивачу, довідку всієї заборгованості, з врахуванням нової дати наказу звільнення та раніше виплачених Мінюстом сум по трьох РЄСПЛ і встановлених постановою ПАГС від 06.12.2021 року.

Згідно з частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною п`ятою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування наведеної норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки (аналогічна позиція висвітлена у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 761/18931/15-ц, від 03.04.2019 у справі № 2-362/11/0408, від 14.07.2021 у справі № 569/6979/20, від 17.02.2022 у справі № 554/4570/20).

У той же час, порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 47 Кодексу законів про працю України України).

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (із наступними змінами), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Виходячи з аналізу наведених норм, день звільнення може не співпадати з днем видачі трудової книжки, а як санкція за таку затримку законодавцем передбачено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

06.09.2017 на виконання заочного рішення Вінницького міського суду від 11.01.2017 у справі № 127/28655/15-ц ліквідатором Менчаком В.В. видано наказ № 06/09/17-1Б про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу "Модуль" з 26.12.2015 згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією підприємства та змінено дату запису про звільнення у трудовій книжці позивача з 01.12.2015 на 26.12.2015.

Разом із цим, позивач просив змінити дату його звільнення з 26.12.2015 на дату ухвалення судом рішення у цій справі.

Натомість, як установлено судом, трудова книжка фактично видана позивачу 26.12.2015, що підтверджується заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2016 у справі № 127/28655/15-ц.

Отже, позовні вимоги про зміну дати звільнення позивача з 26.12.2015 на дату ухвалення судом рішення у цій справі не відповідають вимогам трудового законодавства, оскільки позивачу 26.12.2015 вже фактично видано трудову книжку та видано наказ № 06/09/17-1Б від 06.09.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу "Модуль" з 26.12.2015 на виконання рішення суду.

Суд наголошує, що відповідне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2016 у справі № 127/28655/15-ц є чинним та позивачем не оскаржувалося. Також є чинним виданий на виконання згаданого рішення суду наказ № 06/09/17-1Б від 06.09.2017 про звільнення ОСОБА_1 .

До того ж, згідно з долученою арбітражним керуючим до відзиву на апеляційну скаргу копією розписки позивача від 16.11.2015, останній особисто погодив звільнення його з посади в грудні 2015 року та вказав на відсутність претензій до боржника.

За змістом близької до спірних правовідносин правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 31.08.2020 у справі № 359/5905/18, у разі домовленості роботодавця і працівника про певну дату припинення трудового договору за угодою сторін, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відтак, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виписати та видати позивачу дублікат трудової книжки з відповідними записами, а саме зі зміненою датою звільнення з 26.12.2015 на 26.07.2023, задоволенню не підлягають.

Одночасно судом установлено, що відповідачем виплачено позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так, копією довідки Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини № 65/20.1/23 від 24.07.2017 підтверджується, що позивачу виплачена заборгованість по заробітній платі та інших належних сум при звільненні в розмірі 1 900 147,03 грн. згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 № 25663/02. До того ж, виплата в сумі 1 188 937, 30 грн. проведена 04.08.2016, тобто після дати звільнення позивача.

При цьому, ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.02.2019 у справі № 46/436-б позивача визнано кредитором боржника на суму 182 250,00 грн. за час затримки виплати середньомісячного заробітку за період з 07.03.2017 по 05.04.2018 згідно з рішенням Вінницького міського суду від 05.04.2018 у справі № 127/17948/17.

Загалом, з урахуванням ухвал господарського суду міста Києва від 20.10.2015, від 28.07.2016, 13.07.2017, 14.02.2019 у справі № 46/436-б позивача визнано кредитором боржника на загальну суму 3 667 621,26 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати Мінюсту, в копії позивачу, довідку всієї заборгованості, з врахуванням нової дати наказу звільнення та раніше виплачених Мінюстом сум по трьох рішеннях ЄСПЛ і встановлених постановою ПАГС від 06.12.2021 не підлягають задоволенню.

Відповідно до викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц правової позиції, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства (статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 16.11.2010 у справі № 46/436-б відповідача визнано банкрутом.

За наведених обставин, ураховуючи також наявність у матеріалах справи доказів виплати позивачу заборгованості по заробітній платі та інших належних сум при звільненні в розмірі 1 900 147,03 грн., включення кредиторських вимог позивача до боржника на суму 182 250,00 грн. за час затримки виплати середньомісячного заробітку за період з 07.03.2017 по 05.04.2018, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем підстав для стягнення середнього заробітку за період з 27.12.2015 по 26.07.2023 у сумі 1 228 500,00 грн., відшкодування за затримку повного розрахунку при звільнені з 06.04.2018 по 26.07.2023 на суму 711 000,00 грн., місячної вихідної допомоги в розмірі 13 500,00 грн., компенсації за дні невикористаних відпусток за період з 27.12.2015 по 26.07.2023 на суму 1 228 500,00 грн.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

Порядок і умови надання щорічних відпусток передбачено як у статті 79 КЗпП України, так і у статті 10 Закону України «Про відпустки».

Отже, за наведеними нормами трудового законодавства грошове відшкодування передбачено саме за ту частину відпустки, яка не була використана працівником до моменту його звільнення.

Натомість, як установлено судом вище, звільнення позивача з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу "Модуль" мало місце 26.12.2015, у зв`язку з чим за період з 27.12.2015 по 26.07.2023 підстави для компенсації за дні невикористаних відпусток відсутні.

Одночасно, позивачем не доведено, за який саме період йому не компенсовано місячну вихідну допомогу в розмірі 13 500,00 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди відповідачем, а також яким чином позивачем розрахований розмір моральної шкоди саме в сумі 1 000 000,00 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.12.2023

Суддя Мандичев Д.В.