ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. Справа№ 910/7823/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023

у справі № 910/7823/23 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут»

до Акціонерного товариства «Мегабанк»

про визнання припиненими зобов`язань за договором від 29.10.2021 №404 у сумі 62 136,99 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання припиненими зобов`язань за договором від 29.10.2021 №404 про надання гарантії у сумі 62 136,99 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що зобов`язання позивача перед відповідачем в сумі 62 136,99 грн щодо погашення заборгованості зі сплати комісійної винагороди за Договором №404 є припиненими, у зв`язку з чим просить визнати припиненими зобов`язання Товариства за Договором №404 у сумі 62 136,99 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання припиненими зобов`язань за договором від 29.10.2021 №404 у сумі 62 136,99 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; витрати зі сплати судового збору покладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання протиправним та скасування рішення Правління Національного банку України "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" від 02.06.2022 №261-рш/БТ до категорії неплатоспроможних" не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення. Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Чернігівгаз збут" до АТ "Мегабанк" про визнання зобов`язань припиненими є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Чернівцігаз збут» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Чернівцігаз збут» про визнання припиненими зобов`язань за Договором про надання гарантії № 404 від 29.10.2021, укладеного між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Чернівцігаз збут» в розмірі 62 136,99 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема скаржник вказує про те, що відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №640/12723/22, віднесення відповідача до категорії неплатоспроможних банків та початок процедури його ліквідації є незаконними, а тому застосування спеціального законодавства, зокрема, частини 7 статті 77, статті 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність", які прямо суперечать принципу обов`язковості виконання судового рішення, є помилковим. Підкреслює, що припинення зобов`язання між сторонами в односторонньому порядку шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідає приписам чинного законодавства.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 910/7823/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 апеляційна скарга у справі № 910/7823/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23 призначено на 27.11.2023; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, а також висловити доводи та міркування з приводу заявленого клопотання про зупинення провадження у справі № 910/7823/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

06.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що згідно з чинним законодавством України, розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку. Підкреслює, що спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вказує, що нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання протиправним та скасування рішення Правління Національного банку України "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" від 02.06.2022 №261-рш/БТ до категорії неплатоспроможних" не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення. Наголошує, що вчинений позивачем односторонній правочин про зарахування зустрічних позовних вимог відносно відповідача, не може мати жодних правових наслідків, у тому числі пов`язаних з припиненням зобов`язань ТОВ "Чернівцігаз збут" перед АТ "Мегабанк".

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі № 910/7823/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/12723/22, що перебуває на розгляді у Верховному Суді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року у справі № 640/12723/22 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Тобто на відміну від відкладення розгляду справи, зупинення провадження у справі, здійснюється без зазначення строку до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження. Тому провадження у справі потрібно зупиняти за наявності беззаперечних підстав для цього.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду такої справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Однак, заявником не наведено належного обґрунтування та підстав для зупинення розгляду справи № 910/7823/23 до набрання законної сили рішенням по справі № 640/12723/22, оскільки наявні матеріали та встановлені судом обставини справи дозволяють надати ґрунтовну оцінку заявленим позивачем вимогам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі № 910/7823/23 - задоволенню не підлягає.

Закінчивши розгляд поданих сторонами клопотань, колегія суддів перейшла до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2023 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.11.2023 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 29.10.2021 Товариством (клієнт) і Банком було укладено Договір №404, за умовами пункту 1.1 якого Банк надає клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (бенефіціар) з метою забезпечення виконання клієнтом зобов`язання перед бенефіціаром за закупівлею - договором транспортування природного газу від 18.12.2019 № на таких умовах: сума гарантії - 12 000 000 грн; строк дії гарантії - до 28.10.2022 включно (пункт 1.1 Договору №404).

02.06.2022 НБУ прийнято рішення №261-рш/БТ «Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.06.2022 №383 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення Банка з ринку і запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.06.2022 по 02.07.2022 (включно).

21.07.2022 правлінням НБУ прийнято рішення №362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК».

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення 21.07.2022 №506 «Про початок процедури ліквідації АТ «МЕГАБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

15.03.2023 Товариством (новий кредитор) і ТОВ «ЙЕ Енергія» (первісний кредитор) було укладено Договір №12А167-32-23, за умовами якого:

- первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до Банка за Договором №59/2021 (пункт 1.1 Договору №12А167-32-23);

- новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання визначеного в основному договорі зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) у сумі 62 136,99 грн (пункт 1.2 Договору №12А167-32-23);

- новий кредитор, підписуючи Договір №12А167-32-23, підтверджує, що йому передана вся необхідна інформація (документація), пов`язана з відступленням права вимоги, зокрема:

- належним чином завірена копія основного договору; належним чином завірена копія платіжної інструкції від 24.09.2021 №6382 про перерахування первісним кредитором коштів на суму 14 000 000 грн на депозитний рахунок згідно з основним договором; належним чином завірена копія платіжної інструкції від 24.09.2021 №6383 про перерахування первісним кредитором коштів на суму 6 000 000 грн на депозитний рахунок відповідно до основного договору; належним чином завірена копія платіжної інструкції від 24.09.2021 №6384 про перерахування первісним кредитором коштів на суму 50 000 000 грн на депозитний рахунок згідно з основним договором; належним чином завірена копія виписки боржника з особового рахунку первісного кредитора, що підтверджує перерахування первісним кредитором коштів на суму 20 000 000 грн на депозитний рахунок відповідно до основного договору (пункт 1.3 Договору №12А167-32-23);

- право вимоги, що відступається за Договором №12А167-32-23, переходить до нового кредитора з моменту укладення Договору №12А167-32-23; додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається; після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором відносно боржника на суму 62 136,99 грн та набуває відповідне право вимоги (пункт 1.4 Договору №12А167-32-23);

- первісний кредитор гарантує, що заборгованість боржника є дійсною, виникла за законних підставах, не погашена, не прощена, не списана, не стягнута чи припинена у будь-який інший спосіб, а також, що права вимоги стосовно заборгованості в цій частині не відступлені первісним кредитором третім особам (пункт 1.5 Договору №12А167-32-23).

27.03.2023 Товариством було надіслано Банку:

- повідомлення від 27.03.2023 №587007:2-Сл-409-0323 про заміну кредитора у зобов`язанні, в якому позивач повідомив відповідача про те, що: Товариство є новим кредитором за зобов`язанням Банка повернути грошові кошти (вклад) у сумі 62 136,98 грн за Договором №59/2021; відтак відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 62 136,98 грн як виконання зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) відповідно до Договору №59/2021;

- заяву від 27.03.2023 №587007-2-Сл-410-0323 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, в якій Товариство, керуючись статтею 601 ЦК України, повідомило про припинення свого зобов`язання з погашення заборгованості зі сплати комісійної винагороди за Договором №404 за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 включно у сумі 62 136,98 грн шляхом повного зарахування таких зустрічних однорідних вимог: вимоги Банка до позивача щодо погашення заборгованості зі сплати комісійної винагороди за Договором №404 за період з 01.02.2022 по 02.06.2022 включно у сумі 62 136,98 грн та вимоги Товариства до відповідача щодо виконання останнім грошового зобов`язання з повернення грошових коштів у сумі 62 136,98 грн, яке виникло на підставі Договору №59/2021 та право вимоги стосовно виконання якого відступлене ТОВ «ЙЕ Енергія» на користь позивача за Договором №12А167-32-23; після вказаного зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання Товариства стосовно погашення заборгованості зі сплати комісійної винагороди за Договором №404 припинені в повному обсязі.

Листом від 11.04.2023 №5622 Банк повідомив позивача про таке:

- 29.10.2021 відповідачем і ТОВ «ЙЕ Енергія» було укладено договір №406 про надання гарантії (далі - Договір №406), за умовами якого Банк надавав ТОВ «ЙЕ Енергія» послуги з видачі гарантії платежу; строк дії Договору №406 - до 28.10.2022; також 29.10.2021 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором №406 відповідачем і ТОВ «ЙЕ Енергія» було укладено договір застави майнових прав на вклад (депозит) №390/406-3 (далі - Договір №390/406-3), предметом якого є майнові права ТОВ «ЙЕ Енергія» на отримання грошових коштів у сумі 90 000 000 грн з вкладного рахунку, відкритого у Банку, що виникли на підставі Договору №59/2021; Договір №390/406-3 набрав чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом трьох років з дня закінчення строку дії Договору №390/406-3;

- відповідно до умов підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Договору №390/406-3 ТОВ «ЙЕ Енергія» взяло на себе зобов`язання, серед іншого, без письмової згоди Банка не вчиняти будь-яких правочинів відносно предмета застави, в тому числі щодо відчуження предмета застави, відмовлятись від права власності на предмет застави, вчиняти будь-які дії стосовно виникнення у третіх осіб будь-яких прав на предмет застави тощо; згідно з підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 Договору №390/406-3 ТОВ «ЙЕ Енергія» без попереднього письмового дозволу Банка зобов`язалось не здійснювати уступку права вимоги за предметом застави; пунктом 6.4 Договору №390/406-3 передбачено, що правочини або інші юридичні дії щодо предмету застави, вчинені з порушенням Договору №390/406-3 та/або чинного законодавства України є недійсними; обмеження, встановлені Договором №390/406-3, поширюються як на предмет застави в цілому, так і на будь-яке окреме майно, що входить до його складу;

- з Договору №12А167-32-23 вбачається, що ТОВ «ЙЕ Енергія» відступило Товариству права вимоги до Банку за Договором №59/2021; враховуючи той факт, що станом на дату надання відповіді Банк письмової згоди ТОВ «ЙЕ Енергія» вчиняти будь-які правочини відносно предмета застави не надавав, керуючись приписами статті 516 ЦК України та Договором №390/406-3, зокрема, пунктом 6.4 Договору №390/406-3, Договір №12А167-32-23 вважається недійсним, правові підстави для заміни кредитора з ТОВ «ЙЕ Енергія» на Товариство у зобов`язанні, зазначені позивачем у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні, відсутні;

- зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку;

- задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, що ліквідується, здійснюється виключно відповідно до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів банку за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна (активів) банку, у черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- станом на дату складення даного листа згідно з даними операційно-облікової системи Банка у Товариства за Договором №404 обліковується заборгованість перед відповідачем зі сплати комісійної винагороди у сумі 110 465 грн; Банк вимагає негайно сплатити суму заборгованості за Договором №404.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що його зобов`язання перед відповідачем в сумі 62 136,99 грн щодо погашення заборгованості зі сплати комісійної винагороди за Договором №404 є припиненими, у зв`язку з чим просить визнати припиненими зобов`язання Товариства за Договором №404 у сумі 62 136,99 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Банк вказує, що з моменту запровадження в Банку процедури ліквідації, а саме з 22.07.2022, відповідач не може здійснювати банківську діяльність, а відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зарахування зустрічних однорідних вимог під час тимчасової адміністрації не здійснюється; крім того, Банк не надавав ТОВ «ЙЕ Енергія» письмової згоди на будь-які дії, пов`язані з вчиненням будь-яких правочинів щодо предмета застави.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України (далі - ГК України), гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно зі статтею 560 ЦК України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частин 1-3 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".

Главою 50 ЦК України визначені правові засади припинення зобов`язання.

Згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї з сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За приписами частини 3 статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Положеннями частини 5 статті 202 ЦК України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, зважаючи на приписи статей 202 та 601 ЦК України, вбачається можливим встановити, що спірна заява позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: тобто, боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому.

Також, можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

У той же час, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 уточнив висновки наступним чином: безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Разом із тим, колегією суддів встановлено, що відповідач листом від 11.04.2023 № 5622 відмовив позивачу у зарахуванні зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з запровадженням в АТ "Мегабанк" процедури ліквідації, а саме з 22.07.2022 банк не може здійснювати банківську діяльність.

Згідно з рішенням Правління Національного банку України від 02.06.2022 №261-рш/БТ "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних", віднесено АТ "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Мегабанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" від 02.06.2022 №383 розпочато процедуру виведення АТ "Мегабанк" з ринку і запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.06.2022 по 02.07.2022 (включно).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.06.2022 №423 щодо продовження тимчасової адміністрації в неплатоспроможному АТ "Мегабанк" на один місяць з 03.07.2022 до 02.08.2022 (включно).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.07.2022 №362-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "Мегабанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.07.2022 №506 "Про початок процедури ліквідації АТ "Мегабанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора АТ "Мегабанк", визначених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", призначено провідного професіонала з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білу І.В. строком на три роки з 22.07.2022 до 21.07.2025 включно. Вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування у газеті "Голос України" оголошення про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку за адресою: вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053.

За приписами частини 2 статті 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, не має на меті отримання прибутку і не відповідає за зобов`язаннями банків. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (частина 1 статті 3 Закону).

Частиною 1 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Статтею 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Відповідно до пунктів 1, 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується.

Статтею 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Тобто, вказаний пункт статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" спрямований на захист боржника банку, під час ліквідації банку, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами за рахунок коштів на поточних та/або депозитних рахунках боржника у банку, не застосовуючи норми статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За приписами статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей, відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей. Відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги, в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Відповідно до частини 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною 3 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду про ліквідацію АТ "Мегабанк", спірні правовідносини сторін не регулюються ЦК України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно пункту 8 частини 2 статті 46 якого забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченої статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Вказані правові позиції наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/23398/16, постановах Верховного Суду від 02.03.2018 у справі №910/8297/17, від 20.03.2018 у справі №910/3226/17, від 29.08.2018 у справі №910/3361/17.

Судом враховано, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Правління Національного банку України "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" від 02.06.2022 №261-рш/БТ.

Разом із тим, частиною 7 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" розпочата процедура ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду, що були підставою для її початку.

Згідно зі статтею 79 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень: не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення.

Стаття 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.

Відповідно до частини 9 статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною 1 цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.

Відтак, нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання протиправним та скасування рішення Правління Національного банку України "Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних" від 02.06.2022 №261-рш/БТ не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи позивача в цій частині, з чим погоджується судова колегія.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ "Чернівцігаз збут" до АТ "Мегабанк" про визнання зобов`язань припиненими є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а висновки суду не відповідають обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 у справі № 910/7823/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут».

4. Справу № 910/7823/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.12.2023.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков