ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2023 р. Справа№ 910/14359/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 року

у справі №910/14359/21 ( суддя Нечай О.В.)

за позовом Приватного підприємства "Тойрас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

про стягнення 851 735,33 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

до 1) Приватного підприємства "Тойрас"

2) ОСОБА_1

Про солідарне стягнення 1 836 165,15 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

Приватне підприємство "Тойрас" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" про стягнення заборгованості в розмірі 851 735,33 грн, з яких 353 494,30 грн за Договором фінансового лізингу №3475/03/19-Г від 14.03.2019, 181 946,97 грн за Договором фінансового лізингу №3546/03/19-Г від 25.03.2019 та 316 294,06 грн за Договором фінансового лізингу №4991/10/19-Г від 08.10.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки укладені між позивачем та відповідачем вищевказані договори фінансового лізингу є розірваними з 11.12.2020 а предмети лізингу вилучені на користь лізенгодавця, а тому сплачені позивачем лізингові платежі є безпідставно набутими відповідачем коштами та мають бути повернуті Приватному підприємству "Тойрас".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14359/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

05.10.2021 надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" до Приватного підприємства "Тойрас" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 939 614,85 грн, з яких 452 028,68 грн заборгованості, 83 872,70 грн витрат, пов`язаних з примусовим вилученням предметів лізингу, 110 939,18 грн неустойки, 59 342,47 грн пені, 181 245,15 грн штрафу, 39 214,90 грн інфляційних втрат та 12 971,77 грн 3% річних.

Зустрічний позов мотивовано неналежним виконанням ПП "Тойрас" взятих на себе зобов`язань за договорами фінансового лізингу №3475/03/19-Г від 14.03.2019, №3546/03/19-Г від 25.03.2019 та №4991/10/19-Г від 08.10.2019 в частині своєчасної та повної оплати лізингових платежів, в забезпечення виконання яких з ОСОБА_1 були укладені договори поруки від 14.03.2019, від 25.03.2019 та від 08.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2021 було прийнято до розгляду зустрічний позов ТОВ "УЛФ-Фінанс" до ПП "Тойрас" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 939 614,85 грн, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 року:

повернуто зі стадії розгляду справи № 910/14359/21 по суті на стадію підготовчого провадження;

роз`єднано в два самостійні провадження позовні вимоги: 1) за первісним позовом Приватного підприємства "Тойрас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" про стягнення 851 735,33 грн; 2) за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" до Приватного підприємства "Тойрас", ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1 836 165,15 грн;

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" до Приватного підприємства "Тойрас", ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1 836 165,15 грн передано за виключною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, у відповідності до вимог частини 15 статті 30 Господарського процесуального кодексу України, спір за зустрічним позовом належить до виключної територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Дніпропетровської області за місцезнаходженням Приватного підприємства "Тойрас", яке є стороною основних договорів фінансового лізингу №3475/03/19-Г від 14.03.2019, №3546/03/19-Г від 25.03.2019 та №4991/10/19-Г від 08.10.2019, в забезпечення виконання зобов`язань за якими були укладені договори поруки від 14.03.2019, від 25.03.2019 та від 08.10.2019.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 у справі №910/14359/21.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- на момент прийняття судом зустрічного позову були всі передбачені процесуальним законом підстави для його прийняття до спільного розгляду із первісним позовом, оскільки обидва позови взаємопов`язані, виникають із одних правовідносин, задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову;

- суд першої інстанції в порушення вимог ст. 173 ГПК України роз`єднано раніше об`єднані в одне провадження позови після факту переходу на стадію розгляду справи по суті;

- зміни у складі відповідачів на момент винесення оскаржуваної ухвали не відбулись, а позивач з моменту подачі первісного позову не був зареєстрований у місті Києві.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/14359/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 року у справі №910/14359/21 та повідомлено сторін, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення (виклику) учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

Через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Інститут підсудності розмежовує підвідомчі господарським судам справи між відмінними елементами господарської судової системи, залежно від того, який критерій покладено в основу такого розподілу: рівень господарського суду в системі або місце розгляду справи.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено такі юрисдикції: предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23); інстанційна юрисдикція (статті 24-26); територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31).

Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ГПК України встановлює інший вид підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 10 ст.30 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України).

Зустрічний позов є найбільш діючим засобом захисту проти позову, оскільки спрямований на повне або часткове заперечення підстав первісного позову.

За своєю суттю зустрічний позов - це активна форма захисту відповідачем від первісних позовних вимог; в силу п. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а в силу п. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч. 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України).

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом (ч. 3 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство "Тойрас" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" про стягнення заборгованості в розмірі 851 735,33 грн, з яких 353 494,30 грн за Договором фінансового лізингу №3475/03/19-Г від 14.03.2019, 181 946,97 грн за Договором фінансового лізингу №3546/03/19-Г від 25.03.2019 та 316 294,06 грн за Договором фінансового лізингу №4991/10/19-Г від 08.10.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки укладені між позивачем та відповідачем вищевказані договори фінансового лізингу є розірваними з 11.12.2020 а предмети лізингу вилучені на користь лізенгодавця, а тому сплачені позивачем лізингові платежі є безпідставно набутими відповідачем коштами та мають бути повернуті Приватному підприємству "Тойрас".

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" звернулось із зустрічною позовною заявою до Приватного підприємства "Тойрас" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 939 614,85 грн, з яких 452 028,68 грн заборгованості, 83 872,70 грн витрат, пов`язаних з примусовим вилученням предметів лізингу, 110 939,18 грн неустойки, 59 342,47 грн пені, 181 245,15 грн штрафу, 39 214,90 грн інфляційних втрат та 12 971,77 грн 3% річних.

Зустрічний позов мотивовано неналежним виконанням ПП "Тойрас" взятих на себе зобов`язань за договорами фінансового лізингу №3475/03/19-Г від 14.03.2019, №3546/03/19-Г від 25.03.2019 та №4991/10/19-Г від 08.10.2019 в частині своєчасної та повної оплати лізингових платежів, в забезпечення виконання яких з ОСОБА_1 були укладені договори поруки від 14.03.2019, від 25.03.2019 та від 08.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2021 було прийнято до розгляду зустрічний позов ТОВ "УЛФ-Фінанс" до ПП "Тойрас" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 939614,85 грн, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Суд першої інстанції, роз`єднуючи первісний та зустрічний позови та направляючи зустрічний позов за виключною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, зазначив, що спір про солідарне стягнення з Приватного підприємства "Тойрас" та ОСОБА_2 заборгованості по сплаті лізингових платежів, з урахуванням пені, штрафу, неустойки, 3% річних, інфляційних втрат та збитків виникла внаслідок неналежного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за договорами фінансового лізингу №3475/03/19-Г від 14.03.2019, №3546/03/19-Г від 25.03.2019 та №4991/10/19-Г від 08.10.2019, є основним зобов`язанням, а тому такий спір належить до територіальної юрисдикції (підсудності) господарського суду за місцезнаходженням Приватного підприємства "Тойрас", яке є стороною основного договору.

Відповідно до ч. 14 ст. 30 ГПК України зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Частина 15 ст. 30 ГПК України передбачає, що у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.

Водночас, ч.14 ст.30 цього Кодексу не врегульовано питання передачі судом саме зустрічного позову на розгляд іншого суду.

Крім того, частина 15 ст. 30 ГПК України регулює питання виключної підсудності у разі об`єднання позовних вимог щодо виконання правочину разом з вимогами щодо договору, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, а не у випадку об`єднання первісного та зустрічного позовів з такими вимогами в одне позовне провадження.

Колегією суддів також враховані положення ст. 31 ГПК України, відповідно до суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України).

Отже у випадку, коли справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає на розгляд іншого суду справу, а не зустрічний позов. Господарським процесуальним кодексом України не передбачено відокремлення зустрічного позову та передача тільки зустрічної позовної заяви до іншого суду та наявність двох справ з одним оригінальним номером.

Вказане і узгоджується з вимогами ч. 10 ст. 174 ГПК України, відповідно до якої справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Крім того, частиною 2 ст. 31 ГПК України встановлено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З аналізу вказаних норм випливає, що суд, який прийняв справу до свого провадження з додержанням правил підсудності, передає справу за виключною підсудністю іншому суду лише у випадку, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Підставою для передачі справи за виключною підсудністю є зміна у складі відповідачів, внаслідок якої справа стала відноситися до виключної підсудності іншого суду.

Статтею 45 ГПК України визначено, що позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Водночас, у даному випадку після прийняття зустрічного позову до розгляду не відбулось зміни складу відповідачів як за первісним, так і за зустрічним позовом, а тому і підстав для застосування приписів ч. 2 ст. 31 ГПК України у суду першої інстанції не було.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість відокремлення зустрічного позову від первісного після прийняття їх до спільного розгляду на підставі ухвали суду від 17.12.2021 та направлення такого зустрічного позову за виключною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Стосовно доводів апелянта про неможливість повернення до попередньої стадії підготовчого провадження зі стадії розгляду справи по суті, колегія суддів зауважує, що відповідно до сталої позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21, від 26.01.2022 у справі № 907/651/18, яку колегія суддів враховує на підставі частини четвертої статті 236 ГПК України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Крім того, оскільки ухвала суду першої інстанції в частині повернення на стадію підготовчого провадження та відкладення розгляду справи не підлягає оскарженню окремо від рішення суду згідно вимог ст. 255 ГПК України, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині колегія суддів залишає без розгляду з огляду на приписи п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі на розгляд Господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 у справі № 910/14359/21 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 у справі № 910/14359/21 скасувати в частині роз`єднання в два самостійних провадження позовних вимог з первісним та зустрічним позовами та направлення справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" до Приватного підприємства "Тойрас", ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1836165,15 грн за виключною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

3. Справу № 910/14359/21 в цій частині передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко