ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2023 р. Справа№ 927/676/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Сухорук А.М. (ордер серія АІ №1467312 від 26.09.2023 (по відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023

у справі №927/676/23 (суддя Белов С.В.)

за позовом публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл"

про стягнення 2 221 853, 71 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" звернувся позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл" про стягнення з останнього 2 221 853,71 грн боргу за Договором поставки нафтопродуктів №475/2/2118.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині розрахунків.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл" на користь публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" 2 221 853, 71 гр. основного боргу та 33327, 80 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що позивач, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у їх сукупності, довів порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо розрахунку за отриманий товар на суму 2221853,71 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023 у справі №927/676/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог публічному акціонерному товариству "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта".

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт вказав, що позивач у своїй позовній заяві вказує про виставлення рахунків на оплату, однак не надає доказів, які б підтверджували зазначені обставини. Апелянт вказує, що він не отримував претензій з боку позивача, що позбавило його права досудового врегулювання спору. Крім того, скаржник вказав, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, для нього настали форс-мажорні обставини, через які він перебуває у скрутному матеріальному становищі, що виникло у зв`язку із невиконанням контрагентами своїх грошових зобов`язань перед ТОВ «Норд Оіл».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл" на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023 та призначено до розгляду на 05.12.2023 о 10 год. 45 хв.

13.11.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 задоволено клопотання представника публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" Сухорук Анни Миколаївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

05.12.2023 у судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів на офіційну електронну адресу сторін в підсистемі "Електронний суд", що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа, а також додатково була направлена ухвала на електронну адресу відповідача яка зазначена в процесуальних документах. (а.с.192-198)

Відповідно до ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового ухвалу на офіційну електронну адресу особи.

Частинами 5 та 7 ст. 6 ГПК України визначено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

А тому, колегія суддів, зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у судовому засіданні 05.12.2023.

Представник позивача в судовому засіданні 05.12.2023 проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2021 року ПАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (постачальник, позивач) та ТОВ "Норд Оіл" (покупець, відповідач) уклали договір поставки нафтопродуктів № 475/2/2118 (а.с. 14), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцю нафтопродукти (далі - товар), а покупець зобов`язався їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору.

Базис поставки - EXW згідно з "Інкотермс 2010". Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі". Поставка товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання - передачі нафтопродуктів. Строк поставки: червень 2021 року - грудень 2021 року (пункти 3.1. - 3.3 Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору ціна товару за одну метричну тонну вказується сторонами в відповідних Додатках (Специфікаціях) до даного Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний в листі-вимозі постачальника про оплату, а в випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання - передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару виходячи з ціни товару, зазначеної в відповідному Додатку до даного Договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку.

Строк дії Договору з моменту підписання сторонами по 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення. Будь-яка зі сторін має право в односторонньому порядку розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону не менше, ніж за 14 календарних днів до передбачуваної дати розірвання (пункти 7.1, 7.2 Договору).

На виконання умов Договору сторонами:

01.06.2021 складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/06 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 1112033,16 грн (з ПДВ). (а.с.17)

01.07.2021 складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/07 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 3355315,70 грн (з ПДВ). (а.с. 18)

01.09.2021 складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/09 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 8135704,54 грн (з ПДВ). (а.с. 19)

01.10.2021 складена Специфікація на поставку товару (додаток № 1/10 до Договору), якою погоджені найменування, кількість та ціну товару, що постачається, загальною вартістю 6750833,47 грн (з ПДВ). (а.с. 20)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за актами приймання - передачі нафтопродуктів до Договору: № 1/06 від 30.06.2021 на суму 1112033,16 грн, № 1/07 від 31.07.2021 на суму 3355315,70 грн, № 1/09 від 30.09.2021 на суму 8135704,54 грн, № 1/10 від 31.10.2021 на суму 6750833,47 грн передав, а відповідач отримав товар загальною вартістю 19353886,87 грн. (а.с. 21-24)

Позивач на оплату поставленого товару виставив наступні рахунки-фактури: № 90835089 від 31.10.2021, № 90835085 від 31.10.2021, № 90835087 від 31.10.2021. (а.с. 25-27)

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар у загальному розмірі 17 132 033,16 грн., у зв`язку з чим на дату звернення з цим позовом у останнього наявна заборгованість у сумі 2 221 853,71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що позивач, на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у їх сукупності, довів порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо розрахунку за отриманий товар на суму 2221853,71 грн.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач за актами приймання - передачі нафтопродуктів до Договору: № 1/06 від 30.06.2021 на суму 1112033,16 грн, № 1/07 від 31.07.2021 на суму 3355315,70 грн, № 1/09 від 30.09.2021 на суму 8135704,54 грн, № 1/10 від 31.10.2021 на суму 6750833,47 грн (а.с. 21-24) передав, а відповідач отримав товар загальною вартістю 19 353 886,87 грн. Вказані акти складені за підписом обох сторін та завірені печатками юридичних осіб.

Відповідач факту поставки товару не заперечує.

Твердження апелянта про відсутність доказів вручення рахунків-фактур та певних недоліків щодо їх оформлення, колегія суддів відхиляє, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Колегією суддів враховано, що матеріали справи містять докази направлення рахунків-фактур № 90835089 від 31.10.2021, № 90835085 від 31.10.2021, № 90835087 від 31.10.2021 на адресу відповідача, а саме фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист від 13.04.2023. (а.с. 52-53)

Водночас, колегія суддів зазначає, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити за поставлений товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, виходячи з умов п. 4.2 Договору за отриманий товар відповідач мав розрахуватися на протязі 60 календарних днів від дати передачі товару згідно з актами приймання-передачі нафтопродуктів, тобто по акту № 1/06 від 30.06.2021 до 30.08.2021, № 1/07 від 31.07.2021 до 29.09.2021, № 1/09 від 30.09.2021 до 30.11.2021, № 1/10 від 31.10.2021 до 30.12.2021.

Водночас, відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар у розмірі 17 132 033,16 грн.

Посилання відповідача на фактичне не отримання претензії позивача колегія суддів відхиляє, оскільки факт направлення такої претензії підтверджується накладною та описом вкладення у цінний лист від 26.01.2023 (а.с. 50)

Твердження апелянта на порушення позивачем процедури досудового врегулювання спору колегія суддів вважає неогрунтованими, оскільки чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього дотримання процедури досудового врегулювання спору. Обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує (аналогічна правова позиція з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 у справі 1-2/2002 викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/7476/18).

Щодо посилання відповідача на існування форс-мажорних обставин у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У контексті приписів ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2).

Вказані норми містяться і у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії Торгово-промислової палати України №44 від 18.12.2014 (далі - регламент). Даний регламент встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі торгово-промислових палат України.

Так, статтею 3.1 регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом (ст. 3.3 регламенту).

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований «Всім кого це стосується», згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18, від 09.11.2021р. у справі №913/20/21, від 30.05.2022р. у справі №922/2475/21, від 14.06.2022р. у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021р. у справі №910/9258/20.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто, при виникненні форс-мажорних обставин сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Колегія суддів зазначає, що листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, лише засвідчено загальновідому обставину з приводу військової агресії російської федерації проти України, що є обставиною непереборної сили.

Разом з цим, такий лист не є сертифікатом у розумінні положень Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та не є документом, виданим за зверненням відповідача з приводу неможливості виконання зобов`язань перед позивачем за укладеним між сторонами договором.

Існування листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зобов`язаннями відповідача щодо оплати поставленого природного газу. Саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до п. 6.1. договору жодна із сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання викликане обставинами форс-мажору, включаючи, але не обмежуючись, такими: повінню, пожежею, землетрусом, війною або військовими діями або іншими, що не залежать від сторін обставинами, що виникли після укладення договору і перешкоджають належному виконанню зобов`язань сторін.

Водночас, згідно з п. 6.2. договору виникнення обставин форс-мажору не є підставою для відмови покупця оплатити фактично поставлений постачальником товар.

У відповідності до п. 6.4. договору положення цього розділу не застосовуються, якщо обставини форс-мажору наступили протягом строку прострочення виконання зобов`язань стороною, яка на них посилається.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обов`язок по розрахунку за отриманий товар настав ще в 2021 році, тобто до введення на території України військового стану, а тому обставини введення на території України воєнного стану з 24.02.2022 не може бути підставою для застосування форс-мажорних обставин у даному випадку.

З цих підстав, необґрунтованими є доводи апелянта в частині настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.

Посилання апелянта на неможливість здійснення оплати у зв`язку з відсутністю фінансової можливості через невиконання його контрагентами своїх зобов`язань за договорами колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається обставиною звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем належним чином доведено факт поставки товару, який не заперечується відповідачем та строк оплати якого настав, у зв`язку з чим, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, несплачена заборгованість відповідача становить 2 221 853,71 грн., яка правомірно стягнута судом першої інстанції.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, доказів на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023 у справі № 927/676/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Оіл" на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023 у справі № 927/676/23 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 13.09.2023 у справі № 927/676/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 927/676/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 08.12.2023.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук