ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023м. ДніпроСправа № 904/5220/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.

та представників:

від позивача: Шевцова Т.М.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Чайка" (с. Дударків Бориспільського району Київської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форвард ЛТД" (м. Кам`янське Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування № 221006-1 від 10.06.2022 у загальному розмірі 862 575 грн. 34 коп.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Чайка" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форвард ЛТД" (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування №221006-1 від 10.06.2022 у загальному розмірі 862 575 грн. 34 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 850 000 грн. 00 коп. - основний борг;

- 12 575 грн. 34 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування № 221006-1 від 10.06.2022 в частині неповернення на вимогу позивача у визначені договором строки попередньої оплати, здійсненої позивачем за послуги, які не були надані. Так, позивач посилається на те, що ним було здійснено попередню оплату за договором в сумі 2 485 260 грн. 00 коп. У подальшому, позивачем з посиланням на умови пункту 3.7. договору було надіслано відповідачу лист № 20-22/555 від 12.08.2023 щодо повернення вказаної попередньої оплати, але відповідачем попередня оплата була повернута лише частково - в сумі 1 635 260 грн. 00 коп.; залишок у розмірі 850 000 грн. 00 коп. відповідачем повернуто не було, що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 04.04.2023 по 30.09.2023 у сумі 12 575 грн. 34 коп.

Також позивач просить суд судові витрати у розмірі 13 066 грн. 80 коп. покласти на відповідача.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 5-ти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. суду № 50948/23 від 06.10.2023).

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 11.10.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (вх. суду 52626/23 від 16.10.2023, вх. суду № 53971/23 від 23.10.2023)), в яких він просить суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, посилаючись на те, що ціна позову у розмірі 862 575 грн. 34 коп. перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та є значною для відповідача, крім того, справа має велике значення для відповідача, адже позивач просить стягнути значну суму без розірвання угоди і за обставин, коли такого обов`язку ще не виникало.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також надані сторонами пояснення та докази, суд вбачав підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також доцільність початку розгляду справи зі стадії відкриття провадження у справі.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 23.10.2023 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08.11.2023.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 55136/23 від 30.10.2023), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- платіжним дорученням № 8815 від 17.06.2022 позивач перерахував відповідачу авансовий платіж в розмірі 2 485 260 грн. 00 коп., а відповідач протягом періоду серпень 2022 року - квітень 2023 року повернув позивачеві суму в розмірі 1 635 260 грн. 00 коп., після чого залишок неповернутої суми авансового платежу дорівнює 850 000 грн. 00 коп. Однак, у позовній заяві позивач, хоча і посилається на пункт 3.7 договору, але його відмови від договору до відповідача не надходило. Відповідач не заявляв про неможливість здійснити транспортно-експедиційне обслуговування заявлених вантажів, ніякої претензії № 555 від 12.08.2022 про повернення авансового платежу в розмірі 2 485 260 грн. 00 коп. відповідач також не отримував;

- згідно з пунктом 6.2. договору, кожна із сторін вправі відмовитися від договору, письмово попередивши про це іншу сторону не менш ніж за 30 календарних днів, або договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Сторони вважаються зобов`язаними за даним договором, поки не будуть виконані всі зобов`язання, що випливають з даного договору або пов`язані з його розірванням (припиненням), незалежно від терміну його дії;

- 09.04.2020 Верховний Суд у постанові по справі № 910/4962/18 встановив, що зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. Зі змісту доданого до позовної заяви і не отриманого відповідачем листа (а не претензії) позивача № 555 від 12.08.2022 не вбачається його заяви про розірвання договору. Враховуючи наявність невиконаних взаємних зобов`язань, відсутність письмових попереджень про розірвання договору та згідно з положеннями пункту 8.1. договору, термін дії вказаного договору автоматично продовжено на 2023 календарний рік і, значить, до сих пір у позивача наявне зобов`язання подавати заявки на послуги, а у відповідача наявне зобов`язання надавати позивачу комплекс послуг з транспортно-експедиційного обслуговування для здійснення перевезень вантажів позивача;

- стосовно претензії, яка нібито була виставлена позивачем, відповідач наголошує, що ніякої претензії № 555 від 12.08.2022 про повернення авансового платежу в розмірі 2 485 260 грн. 00 коп. відповідач не отримував. Претензія - це письмова вимога, яку надсилають боржнику і яка має містити певні відомості, проте лист № 555 від 12.08.2022 не містить наведених частиною 2 статті 222 Господарського кодексу України обов`язкових для претензії реквізитів. Сторона, яка пред`являє претензію, зацікавлена в отриманні її стороною-боржником. Крім того, вона повинна мати змогу підтвердити в разі потреби вжиття заходів досудового врегулювання спору;

- згідно з пунктом 3.7. договору позивач має право на повернення попередньої оплати у разі його відмови від перевезення запланованого об`єму вантажів та у разі неможливості відповідача здійснити транспортно-експедиційне обслуговування заявлених вантажів. Однак, як зазначалося вище, від перевезення запланованого об`єму вантажів позивач не відмовлявся, а у відповідача зберігається можливість здійснити транспортно-експедиційне обслуговування вантажів про перевезення яких може бути заявлено позивачем. У випадку ненадання позивачем необхідної інформації та документів відповідач вправі приступати до виконання своїх обов`язків (пункт 2.2.2. договору). Відповідач не несе відповідальності за невиконання доручень клієнта, у тому числі, зроблених з порушенням узгоджених термінів (пункт 4.17. договору). Також, відповідач не несе відповідальність за неможливість виконання цього договору (пункт 4.22. договору). Отже, враховуючи відсутність заявок від позивача на перевезення вантажу, відповідач цілком правомірно не приступав до виконання своїх обов`язків і за це він не несе відповідальність. Таким чином, позовна вимога позивача повернути аванс не ґрунтується на будь-яких підставах оскільки і договором, і законодавством повернення авансу передбачено лише у випадках порушення відповідачем своїх зобов`язань з надання послуг, а відповідач своїх зобов`язань не порушував;

- враховуючи подовження строку дії договору у позивача до сих пір наявне зобов`язання подавати заявки на послуги, а у відповідача наявне зобов`язання надавати позивачу комплекс послуг з транспортно-експедиційного обслуговування для здійснення перевезень вантажів позивача. Таким чином, зобов`язання повернути авансовий платіж може виникнути у відповідача лише в тому випадку, коли він разом з позивачем досягнуть про це взаємної згоди у формі, наприклад, додаткової угоди до договору, або у формі відповіді-згоди відповідача на лист позивача з проханням повернути авансовий платіж. При цьому, сторони можуть в додатковій угоді встановити строк повернення такого авансового платежу, або ж можуть цей строк зазначити у листі позивача та відповіді-згоді відповідача. Однак, як зазначалося вище, листа позивача з проханням повернути авансовий платіж до відповідача не надходило, відповідач відповіді-згоди на такий лист не надавав, відповідної додаткової угоди до договору сторони не укладали;

- якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми Цивільного кодексу України. Отже, лише за умови наявності в матеріалах справи доказів подання позивачем претензії № 555 від 12.08.2022 про повернення авансового платежу нарочно чи надіслання через органи поштового зв`язку на адресу відповідача, у останнього могло виникнути зобов`язання з повернення авансу. Проте, не зважаючи на викладене, у зв`язку з відсутністю заявок на послуги протягом тривалого часу відповідач з власної ініціативи поступово повертав частинами попередню оплату. При цьому, порядок і строки повернення авансу сторони не узгоджували, значить, жодних зобов`язань з даного приводу у відповідача не виникало. Отже на момент подання позову у відповідача відсутні зобов`язання з повернення попередньої оплати, а зобов`язання з надання послуг в частині ще неповернутого авансу ще наявні. Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем свого зобов`язання з надання послуг, то, відповідно, у позивача не виникло право вимагати у відповідача повернення суми попередньої оплати, тому, що заявлені позивачем вимоги про повернення попередньої оплати є передчасними;

- щодо нарахування 3% річних, то вони мають нараховуватись з наступного дня від отримання вимоги на повернення авансу нарочно, або, враховуючи нормативні строки пересилання поштових відправлень, зокрема, рекомендованих поштових відправлень у межах області та між обласними центрами України, через 4 дні після відправлення вказаної вимоги поштою. Однак, вимоги повернути аванс до відповідача не надходило, зобов`язання повернути аванс у відповідача не виникало, тому відповідач не може нести відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява (вх. суду № 56526/23 від 06.11.2023), в якій він просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні, призначеному на 08.11.2023.

У підготовче засідання 08.11.2023 представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому, судом була врахована наявність заяви позивача про відкладення розгляду справи, яка була задоволена судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 08.11.2023 підготовче засідання було відкладено на 22.11.2023.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 57675/23 від 10.11.2023), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- право вимагати повернення авансового платежу, перерахованого на виконання умов договору, виникає у позивача на підставі пункту 3.7. договору, та жодним чином не пов`язано із необхідністю розірвання договору або відмови від його виконання в односторонньому порядку;

- 12.08.2022 позивач на адресу відповідача направив лист № 20-22/555 від 12.08.2022, в якому він зазначив про те, що ним 10.06.2022 перераховано відповідачу авансовий платіж у розмірі 2 485 260 грн. 00 коп. Також, у вказаному листі позивач зробив посилання на пункт 3.7. договору, як на підставу для повернення авансового платежу та просив відповідача підписати акт звіряння по договору, та протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання цього листа повернути авансовий платіж. Поряд з цим, позивач в телефонному режимі повідомив відповідача про направлення листа та необхідність повернення авансового платежу;

- позивач лист № 20-22/555 від 12.08.2022 та акт звіряння по договору направив засобами поштового зв`язку (перевізник - Нова пошта), що підтверджується копією виданої Новою поштою накладної № 8672 від 12.08.2022 (відправник: ДП "Чайка", отримувач: ТОВ "Агро-Форвард ЛТД", тип відправлення: документи, плановий час доставки: 13.08.2022). З накладної № 8672 вбачається, що позивач отримав відправлення - 17.08.2022 о 08:46 год. Однак, відповідач не повернув позивачу отриманий ним Акт звіряння по договору та письмової відповіді на лист позивача не надав;

- поряд з вказаним, відповідач вже 16.08.2022 перерахував на рахунок позивача 450 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: "повернення коштів за договором № 221006-1 від 10.06.2022", що підтверджується фільтрованою банківською випискою за період з 01.01.2022 по 30.10.2023;

- в період з вересня 2022 року по квітень 2023 року відповідачем також було проведено ще десять аналогічних платежів, що є підтвердженням того, що відповідачем отримано лист від позивача про повернення авансу та погодження позивачем повернення авансу частинами;

- враховуючи, що відповідач отримав від позивача лист № 20-22/555 від 12.08.2022 з актом звіряння - 17.08.2022, що підтверджується доданою експрес-накладною №8672 від 12.08.2022, та, враховуючи положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, строк для підписання акту звіряння у відповідача сплив 24.08.2023 (враховуючи, що строк для підписання відповідачем акту звіряння не встановлений, відповідач був зобов`язаний виконати свій обов`язок щодо підписання акту звіряння у 7-денний строк. Відтак, строк для повернення авансового платежу сплив 31.08.2022, тому строк для виконання відповідачем обов`язку із повернення авансового платежу настав;

- враховуючи вказане, позивач скористався своїм правом щодо направлення відповідачу вимоги про повернення авансового платежу, у зв`язку з відмовою позивача від перевезення, що передбачено пунктом 3.7. договору, на що відповідач відреагував, та щомісячно здійснював часткове повернення авансового платежу;

- умовами договору для виникнення у позивача права вимагати повернення авансу від відповідача не було передбачено необхідності відмовлятися від виконання договору або ініціювати його розірвання, а було достатньо звернення позивача до відповідача із вимогою про повернення авансу, що вказує про відмову клієнта від перевезення заявленого об`єму;

- також, позивач зазначає, що лист відповідача № 20-22/555 від 12.08.2022 не є претензією в розумінні статті 222 Господарського кодексу України, який був направлений відповідачем з метою ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення позивачу залишку авансового платежу. Однак, пунктом 3.7. договору не було передбачено необхідності направлення на адресу відповідача саме претензії;

- щодо посилання відповідача на висновок Верховного Суду у справі № 910/12382/17 в частині того, що авансовий платіж підлягає поверненню у разі порушення стороною взятих на себе зобов`язань, то відповідний правовий висновок зроблений Верховним Судом не у подібних правовідносинах. Оскільки позивач та відповідач у договорі чітко врегулювали підстави для повернення авансу, чого не було зроблено сторонами у справі № 9140/12382/17;

- враховуючи, що відповідачем не виконане грошове зобов`язання щодо повернення залишку авансу у розмірі 850 000 грн. 00 коп., позивач правомірно застосував положення статті 625 Цивільного кодексу України та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 12 575 грн. 34 коп.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №58624/23 від 15.11.2023),в якій він просить суд надати можливість представнику позивача прийняти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

За відомостями Відділу інформаційно-технічного забезпечення суду у Господарському суді Дніпропетровської області була наявна технічна можливість для проведення судового засідання 22.11.2023 в режимі відеоконференції.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 16.11.2023 заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС) було задоволено судом.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 59473/23 від 20.11.2023), в яких він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке:

- позивач зазначає, що відповідач 17.08.2022 отримав від позивача лист № 20-22/555 від 12.08.2022 з актом звіряння, що підтверджується експрес-накладною № 8672 від 12.08.2022. При цьому, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Серед таких обставин в даній справі є факт отримання, чи неотримання відповідачем листа позивача від № 20-22/555 від 12.08.2022. Додана до відповіді на відзив експрес-накладна № 8672 від 12.08.2022 має довести факт отримання відповідачем листа позивача від № 20-22/555 від 12.08.2022. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, виходячи зі змісту Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 на відправлення і отримання конкретної поштової кореспонденції може вказувати опис вкладення в поштовий конверт із підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля, а також документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). Однак, експрес-накладна № 8672 від 12.08.2022 не є ані описом вкладення в поштовий конверт із підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля, ані документом, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). Отже, експрес-накладна № 8672 від 12.08.2022, у розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України є не допустимим доказом. Крім того, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Однак, експрес-накладна № 8672 від 12.08.2022 не містить відомостей, яку саме кореспонденцію відправляв позивач і значить остання не може свідчити про факт направлення і отримання саме листа № 20-22/555 від 12.08.2022. Також, експрес-накладна № 8672 від 12.08.2022 не містить ані підпису, ані печатки отримувача, тому не може свідчити про отримання кореспонденції відповідачем.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання (вх. суду № 59833/23 від 21.11.2023), в якому він просить суд відкласти підготовче засідання, у зв`язку з участю адвоката підприємства відповідача у слідчих діях, які відбудуться 22.11.2023 в м. Кам`янське.

У підготовче засідання 22.11.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з якого вбачається, що він належним чином повідомлений про день, час та місце підготовчого засідання.

Судом було зауважено, що подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи не містить доказів на підтвердження викладених у ньому обставин, а саме: зайнятості представника відповідача у слідчих діях в м. Кам`янське, про які зазначено у клопотанні. Враховуючи вказане, у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом було відмовлено.

У вказаному засіданні представник позивача повідомив, що ним повідомлені суду всі обставини справи, які йому відомі; надані всі докази, на які він посилається; матеріали справи не містять нерозглянутих заяв чи клопотань; крім того, позивачем та відповідачем подані всі заяви по суті справи, передбачені частиною 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим представник позивача підтвердив доцільність закриття підготовчого провадження.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 22.11.2023 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 22.11.2023 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 13.12.2023.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №63771/23 від 12.12.2023), в якому він просить суд відкласти розгляд справи (відповідач помилково зазначає підготовче засідання), посилаючись на зайнятість представника відповідача в іншому судовому засіданні.

У судове засідання 13.12.2023 з`явився представник позивача, представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, про день, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, що вбачається з Довідки про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 22.11.2023 була доставлена до Електронного кабінету відповідача - 23.11.2023 о 20:58 (а.с.111).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 24.11.2023 відповідач отримав ухвалу суду від 22.11.2023, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с.111).

Суд також відзначає, що клопотання відповідача про відкладення судового засідання надійшло на електронну пошту суду.

При цьому, Актом Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2023 №1718/23 підтверджується, що під час надходження електронного листа від ТОВ "Агро-Форвард ЛТД" на електронну пошту суду не виявилося електронного цифрового підпису.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Так, підпунктом 1 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 за №193 "Про реалізацію експериментального проекту щодо забезпечення можливості використання удосконалених електронних підписів і печаток, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів" встановлено, що удосконалені електронні підписи чи печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів, що відповідають затвердженим пунктом 2 цієї постанови вимогам, можуть використовуватися користувачами електронних довірчих послуг для здійснення електронної взаємодії, електронної ідентифікації та автентифікації фізичних, юридичних осіб і представників юридичних осіб у разі, коли законодавством передбачено використання виключно кваліфікованих електронних підписів чи печаток (засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, кваліфікованих електронних довірчих послуг) або засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри, крім:

- використання кваліфікованих електронних підписів чи печаток для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями державної форми власності, державними реєстраторами, нотаріусами та іншими суб`єктами, уповноваженими державою на здійснення функцій державного реєстратора, повноважень, спрямованих на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків фізичної або юридичної особи відповідно до закону;

- використання кваліфікованих електронних підписів чи печаток кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг і центральним засвідчувальним органом;

- застосування виключно засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання (захищених носіїв особистих ключів);

- використання кваліфікованих електронних підписів чи печаток на об`єктах критичної інформаційної інфраструктури для здійснення електронної взаємодії, електронної ідентифікації та автентифікації фізичних, юридичних осіб і представників юридичних осіб, якщо використання електронних довірчих послуг для таких цілей пов`язане з високим ризиком для інформаційної безпеки, що визначається власниками відповідних інформаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем;

- вчинення в електронній формі правочинів. що підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації у випадках, установлених законом.

Отже, у даному випадку для надання офіційного характеру клопотанню про відкладення розгляду справи відповідача, серед іншого, таке клопотання (електронний лист) мало бути підписано кваліфікованим електронним підписом уповноваженого представника позивача, доказів чого матеріали справи не містять.

Отже, суд приходить до висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи подане відповідачем із порушенням процесуальних норм щодо оформлення звернень до суду, вказане клопотання не носить офіційний характер.

Окремо суд також наголошує, що:

- відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

- неявка представника відповідача у судове засідання 13.12.2023 є повторною, оскільки у попередні два судові засідання 08.11.2023 та 22.11.2023 представник відповідача також не з`явився.

Крім того, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 922/1200/18, від 04.06.2020 у справі № 914/6968/16.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі (матеріали справи містять всі заяви по суті справи, зокрема, відзив на позовну заяву та заперечення, подані відповідачем у підготовчому провадженні).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 10.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Форвард ЛТД" (далі - експедитор, відповідач) та Державним підприємством "Чайка" (далі - клієнт, позивач) укладено договір про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування № 221006-1 (далі - договір, а.с.5-9, 28-32), відповідно до умов пункту 1.1. якого експедитор за дорученням клієнта приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта надавати комплекс послуг з транспортно-експедиторського обслуговування для здійснення перевезень вантажів клієнта по території України, а клієнт зобов`язується оплачувати надані послуги на умовах договору.

У пункті 8.1. договору сторони визначили, що термін дії договору встановлюється з дня підписання і діє до 31.12.2022. Договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення терміну дії не повідомить іншу сторону в письмовій формі про розірвання договору.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У пункті 1.2. договору визначено, що на підставі письмових заявок клієнта та за його рахунок експедитор організовує виконання робіт і послуг, пов`язаних із завантаженням вагонів на станції відправлення (прийомом імпортних вантажів на прикордонних станціях) та їх подальшим перевезенням залізницями України, у тому числі у напрямку портів, заміною вагонних візків для забезпечення безперевантажувального переходу вагонів між коліями 1 520 та 1 435 мм.

Згідно з пунктом 1.3. договору перелік послуг, що надаються за договором, вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу, ціну та загальну вартість послуг сторони погоджують у додаткових угодах до договору.

У відповідності до вказаних умов, 16.06.2022 сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до договору, в якій сторони визначили таке:

1) послуги, що надаються за договором: комплекс послуг з транспортного ескпедиторського обслуговування для здійснення перевезень вантажів клієнта по території України;

2) вид та найменування вантажу: кукурудза (насипом), 1 500 мт;

3) пункт відправлення: ст. Заворичи (код станції 323503);

4) пункт призначення вантажу: ст. Лясоцице (код станції 042879);

5) ціна за 1 тонну - 1 656 грн. 84 коп., у тому числі ПДВ - 276 грн. 14 коп.;

6) загальна вартість послуг становить 2 485 260 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 414 210 грн. 00 коп.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов пункту 3.4. договору клієнт здійснює 100% передплату за послуги експедитора, вказані в пункті 3.2. договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення експедитором рахунку. За угодою сторін можливий інший порядок розрахунків, який додатково уточнюється в додаткових угодах до договору.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання вказаних умов договору, позивачем була здійснена попередня оплата в сумі 2 485 260 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 8815 від 17.06.2022 на суму 2 485 260 грн. 00 коп. (а.с.143 на звороті).

Згідно з умовами пункту 1.4. договору послуги, передбачені договором, надаються протягом строку його дії.

У той же час, суд відзначає, що заявок позивача щодо надання послуг на суму здійсненої позивачем попередньої оплати в сумі 2 485 260 грн. 00 коп. матеріали справи не містять; під час розгляду справи судом позивач та відповідач підтверджували факт відсутності з боку позивача з моменту здійснення попередньої оплати і станом на теперішній час таких заявок.

Позивач (клієнт) посилається на те, що позивачем з посиланням на умови пункту 3.7. договору було надіслано відповідачу лист № 20-22/555 від 12.08.2023 щодо повернення попередньої оплати в сумі 2 485 260 грн. 00 коп., але відповідачем попередня оплата була повернута лише частково - в сумі 1 635 260 грн. 00 коп.; залишок у розмірі 850 000 грн. 00 коп. відповідачем повернуто не було, що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 04.04.2023 по 30.09.2023 у сумі 12 575 грн. 34 коп.

Відповідач під час розгляду справи судом проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що підстави для повернення попередньої оплати відсутні, оскільки договір продовжує свою дію та у сторін існують взаємні права та обов`язки за договором; попередня оплата частково повернута відповідачем з власної доброї волі, оскільки від позивача тривалий час не надходили заявки щодо надання послуг за договором.

Відповідач посилається на умови пунктів 2.2., 4.17. договору та вважає, що підстави для повернення попередньої оплати відсутні.

Так, у пункті 2.2. договору визначені зокрема, наступні обов`язки клієнта:

- на кожне перевезення передати експедиторові заявку (факсом або електронною поштою), надавати достовірну інформацію про готовність вантажу до завантаження не пізніше ніж за 5 діб до запланованої дати завантаження вагонів з найменуванням станції відправлення (підпункт 2.2.1. пункту 2.2. договору);

- надати експедитору всі документи та інформацію, необхідні для здійснення ним відвантаження, сертифікації, митного оформлення вантажу та виконання інших обов`язків, якщо це передбачено в заявці, згідно з умовами договору, не пізніше ніж за 5 діб до запланованої дати завантаження вагонів. У випадку ненадання клієнтом необхідної інформації та документів експедитор вправі не приступати до виконання своїх обов`язків підпункт 2.2.2. пункту 2.2. договору).

Умовами пункту 4.17. договору визначено, що експедитор не несе відповідальності за невиконання доручень клієнта, не оплачених ним в узгоджені терміни, а також доручень, зроблених з порушенням узгоджених термінів. У разі затримки розрахунків з вини клієнта, експедитор звільняється від відповідальності за несвоєчасність виконання заявок, доручень клієнта і має право пред`явити клієнту збитки, спричинені простроченням оплати клієнта.

Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, у пункті 3.7. договору передбачено, що у разі відмови клієнта від перевезення заявленого об`єму або перевезення меншого запланованого об`єму, або неможливості експедитора здійснити транспортно-експедиторське обслуговування заявлених вантажів, то перераховані клієнтом авансові платежі за вирахуванням витрат, фактично понесених експедитором за виконані роботи, надані послуги у зв`язку з цим перевезенням, підтверджених документально, підлягають поверненню на рахунок клієнта протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами акту звіряння.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача в частині того, що застосування права вимоги щодо повернення попередньої оплати обумовлено попередньою відмовою позивача від договору. Вказані доводи відповідач ґрунтуються на помилковому тлумаченні змісту пункту 3.7. договору.

При цьому, аналізуючи зміст пункту 3.7. договору, суд зазначає, що право позивача відмовитися від перевезення заявленого об`єму є безумовним, тобто не залежить від факту попередньої відмови від договору (розірвання договору). Більше того, судом встановлено, що позивач так і не сформував заявку щодо надання послуг на суму здійсненої попередньої оплати у розмірі 2 485 260 грн. 00 коп., отже обов`язок відповідача щодо надання послуг так і не виник. Натомість умови пункту 3.7. договору дозволяють позивачу відмовити від заявленого перевезення, тобто стосовно якого вже надіслано замовлення, відшкодувавши фактично понесенні відповідачем витрати.

Позивач посилається на те, що ним було надіслано відповідачу лист № 20-22/555 від 12.08.2023, в якому позивач, процитувавши умови пункту 3.7. договору, просив підписати акт звіряння та повернути авансовий платіж у розмірі 2 486 260 грн. 00 коп. позивачу протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання даного листа (а.с.11, 81-82).

На підтвердження факту надсилання вказаного листа відповідач долучив копію накладної Нової Пошти № 8672 від 12.08.2022 (відправник: ДП "Чайка", отримувач: ТОВ "Агро-Форвард ЛТД", тип відправлення: документи, плановий час доставки: 13.08.2022). З накладної № 8672 вбачається, що позивач отримав відправлення - 17.08.2022 о 08:46 год.

Відповідач факт отримання листа № 20-22/555 від 12.08.2023 заперечує, посилається на те, що надані позивачем докази надсилання не є належними та допустимими, оскільки не містять даних щодо документів, які були направлені за накладною Нової Пошти №8672 від 12.08.2022.

Суд погоджується з вказаними запереченнями відповідача та зазначає, що наявні в матеріалах справи копії накладних Нової Пошти № 8672 від 12.08.2022 (а.с.85-86) не дозволяють ідентифікувати вміст відправлення та встановити факт того, що за вказаною накладною було надіслано відповідачу саме лист № 20-22/555 від 12.08.2023.

При цьому, позивачем були долучені до матеріалів справи поштовий опис вкладення у рекомендований лист з повідомленням, а також поштова накладна № 153 (а.с.3), відповідно до яких відповідачу у якості додатку до позовної заяви, зокрема, був направлений лист № 20-22/555 від 12.08.2023.

В аспекті зазначеного господарський суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, пункт 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, пункт 33, 08.12.2016).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.

Крім того, слід відзначити, що відповідно до частини 1 статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Факт того, що до відповідача була доведена воля позивача щодо повернення йому здійсненої позивачем попередньої оплати в сумі 2 485 260 грн. 00 коп. підтверджується також діями самого відповідача, який у період з 16.08.2022 по 03.04.2023 здійснив часткове повернення попередньої оплати в сумі 1 635 260 грн. 00 коп., а саме:

- 16.08.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00002416 повернув на рахунок позивача суму 360 000 грн. 00 коп.;

- 16.08.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00002417 повернув на рахунок позивача суму 90 000 грн. 00 коп.;

- 07.09.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00002701 повернув на рахунок позивача суму 200 000 грн. 00 коп.;

- 30.09.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00002726 повернув на рахунок позивача суму 200 000 грн. 00 коп.;

- 07.10.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00002762 повернув на рахунок позивача суму 135 000 грн. 00 коп.;

- 08.11.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00003110 повернув на рахунок позивача суму 200 000 грн. 00 коп.;

- 07.12.2022 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00003386 повернув на рахунок позивача суму 100 000 грн. 00 коп.;

- 19.01.2023 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00000133 повернув на рахунок позивача суму 100 000 грн. 00 коп.;

- 03.02.2023 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00000272 повернув на рахунок позивача суму 100 000 грн. 00 коп.;

- 02.03.2023 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї0000769 повернув на рахунок позивача суму 50 000 грн. 00 коп.;

- 01.04.2023 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї0001616 повернув на рахунок позивача суму 50 000 грн. 00 коп.;

- 03.04.2023 відповідач платіжним дорученням за вхідним Киї00000887 повернув на рахунок позивача суму 50 260 грн. 00 коп.

При цьому, доводи позивача, що факт здійснення вказаних оплат підтверджує факт отримання відповідачем 17.08.2022 листа № 20-22/555 від 12.08.2023, суд розцінює критично, оскільки здійснювати часткове повернення попередньої оплати відповідач почав 16.08.2023, отже, за день, до ймовірного отримання листа, що є нелогічним.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Визначаючись із граничним строком виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд враховує приписи частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було встановлено судом вище, аналіз наявних у справі доказів в їх сукупності, а також поведінка позивача та відповідача, вказують на те, що позивач звертався до відповідача із вимогою повернути здійснену позивачем попередню оплату в сумі 2 485 260 грн. 00 коп. Щонайменше, відповідач обізнаний з вказаною волею позивача з моменту отримання позовної заяви, до якої було долучено лист № 20-22/555 від 12.08.2023.

Виходячи з принципів розумності та справедливості і не допускаючи проявів надмірного формалізму, оцінивши всі вказані обставини в їх сукупності, враховуючи принцип вірогідності доказів, а також факт звернення позивача із позовом до суду щодо стягнення залишку попередньої оплати в сумі 850 000 грн. 00 коп., а також факт завчасного направлення позивачем позовної заяви з додатками, з яких вбачається наявність вимоги позивача до відповідача щодо повернення вказаних грошових коштів, чим було надано можливість відповідачу добровільно її виконати, суд приходить до висновку, що строк повернення грошових коштів в сумі 850 000 грн. 00 коп. є таким, що настав.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, суд зазначає, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002, положення частини 2 статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина 5 статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Таким чином, заперечення відповідача в частині відсутності претензії позивача до відповідача судом відхиляється.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повернення залишку попередньої оплати в сумі 850 000 грн. 00 коп. (2 485 260,00 - 1 635 260,00) відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 850 000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 04.04.2023 по 30.09.2023 у сумі 12 575 грн. 34 коп.

З приводу вказаних вимог позивача суд зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17). Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини 2 статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується матеріалами справи.

Слід також зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли замовник має право вимагати повернення суми попередньої оплати, сплаченої за послуги, які не були надані.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 902/186/21.

У той же час, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 12 575 грн. 34 коп. необґрунтованими, оскільки, як було встановлено судом вище, позивачем належними доказами не доведено факт існування обов`язку відповідача щодо повернення попередньої оплати, починаючи з 03.04.2023, отже не доведено правомірність нарахування 3% річних в період з 04.04.2023 по 30.09.2023.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 12 575 грн. 34 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 12 750 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Чайка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форвард ЛТД" про стягнення заборгованості за договором про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування № 221006-1 від 10.06.2022 у загальному розмірі 862 575 грн. 34 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Форвард ЛТД" (проспект Свободи, будинок 43, кімната 309/1, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, 51931; ідентифікаційний код 36855478) на користь Державного підприємства "Чайка" (вулиця Гоголя, будинок 62А, с. Дударків, Бориспільський район, Київська область, 08330; ідентифікаційний код 31245250) - 850 000 грн. 00 коп. - основного боргу та 12 750 грн. 00 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 13.12.2023.

Суддя Ю.В. Фещенко