ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа №910/6654/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023

у справі №910/6654/23 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гейделе Вікторії Василівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат",

про стягнення 81 690,03 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Гейделе Вікторія Василівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс" (далі - ТОВ "Міронекс") заборгованості у розмірі 81 690,03 грн, з яких: 54 000,00 грн - основний борг, 11 490,03 грн - інфляційні втрати, 16 200,00 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору перевезень вантажів (транспортно-експедиційне перевезення) від 02.02.2022 №2991, в частині оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 54 000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 11 490,03 грн та пеню в сумі 16 200,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2023 відкрито провадження у справі №910/6654/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2023 залучено до участі у справі №910/6654/23 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" (далі - ПАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат").

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Міронекс" на користь ФОП Гейделе В.В. 54 000,00 грн заборгованості, 7 855,88 грн пені, 10 522,20 грн інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 378,05 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 54 000,00 грн. При цьому, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, нарахованих позивачем за квітень 2022 року - лютий 2023 року, судом першої інстанції встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат є 10 522,20 грн. Крім того, за перерахунком суду розмір пені, нарахованої за банківські дні прострочення у періоді з 05.04.2022 по 05.10.2022, становить 7 855,88 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Міронекс" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23, в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог, є незаконним та необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Місцевий господарський суд визнав обставини, які не були доведені належними та допустимими доказами, а також неправильно витлумачив норми матеріального права.

Так, скаржник вказує, що відсутність його підпису на договорі від 02.02.2022 №2991 є обставиною, яка свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на укладення цього договору. Прийняття разової заявки на перевезення (окремого документа, якій містить всі умови такого разового перевезення) до виконання не свідчить про встановлення договірних відносин на тривалий строк на умовах договору, який не був підписаний сторонами.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції прийнято до уваги висновки, які в силу частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не підлягають врахуванню, оскільки не викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідач стверджує, що місцевим господарським судом помилково зроблено висновок про настання строку оплати, з огляду на те, що ним до цього часу не отриманий належним чином оформлений пакет документів на здійснені позивачем перевезення, у зв`язку з чим строк оплати, який починає свій перебіг з дня отримання такого пакету документів не настав. Зазначає, що позивач не позбавлений можливості направити належним чином оформлений пакет документів, необхідний для проведення оплати, та отримати таку оплату у встановлений договором та заявками строк. З огляду на передчасність поданого позову, до відповідача не може бути застосовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання та інша відповідальність.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Міронекс" у справі №910/6654/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6654/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ТОВ "Міронекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/6654/23.

28.09.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6654/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

13.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/6654/23. Розгляд апеляційної скарги ТОВ "Міронекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, у порядку статті 263 ГПК України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ТОВ "Міронекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Так, позивач у відзиві зазначає, що обставини надсилання проекту договору за заявки на електронну адресу позивача відповідачем в суді першої інстанції не заперечувались, роздруковані електронні листи під сумнів не ставились. Апелянт вказував виключно на те, що договір, на його думку, не був укладений, оскільки у позивача відсутній оригінальний примірник договору.

Також, ФОП Гейделе В.В. зазначає, що скаржник був поінформований ТОВ "Нова Пошта" про надходження на його адресу відправлення №6598 та безпосереднім отримувачем даного відправлення 18.02.2022 був саме відповідач - ТОВ "Міронекс".

Крім того, позивач вказує, що відповідач під час отримання відправлення мав можливість оглянути вміст відправлення, та за умови невідповідності не отримувати його.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2022 ТОВ "Міронекс" направило на електронну адресу позивача проект договору перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) від 02.02.2022 №2991 та заявку від 02.02.2022 №1013087 на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 8.3 договору переданий по факсу підписаний екземпляр договору, погоджений обома сторонами, є офіційним документом і має повну юридичну силу з подальшою передачею оригіналу або без такої.

Заявка від 02.02.2022 №1013087 скріплена печаткою відповідача. Договір від 02.02.2022 №2991 сторонами не підписаний.

За умовами пункту 2.2 договору, на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), що складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою експедитора (ТОВ "Міронекс") і передається експедитору-2 (ФОП Гейделе В.В.), в тому числі за допомогою факсимільного зв`язку або по електронній пошті. Замовлення (заявки) передані по факсу чи електронній пошті мають силу оригіналу, без обов`язкового передання їх оригіналів у майбутньому.

Відповідно до пункту 2.4 договору, після одержання замовлення (заявки), експедитор-2 акцептує або відхиляє заявку в письмовій формі протягом 3-х годин (якщо інший строк не погоджений сторонами) з моменту її одержання за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти з відбитком печатки експедитора-2, підпису уповноваженої особи і вказівкою номера транспортного засобу та іншої необхідної інформації. У випадку відсутності письмового акцепту протягом зазначеного часу, заявка вважається не прийнятою до виконання (анульованою).

Пунктом 2.6 договору встановлено, що замовлення (заявка) є невід`ємною частиною даного договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов за даним договором пріоритетними є умови (відомості), зазначені в замовленні (заявці).

Згідно з наданої позивачем роздруківки листування електронною поштою, позивачем акцептовано заявку від 02.02.2022 №1013087. Відповідач, у свою чергу, факт погодження заявки від 02.02.2022 №1013087 не заперечував та навпаки у відзиві на позов зазначив, що перевезення здійснювалося позивачем на виконання умов вказаної заявки.

За змістом заявки від 02.02.2022 №1013087 відповідач, як експедитор, замовив послуги з перевезення вантажу за маршрутом: м. Ружомберок (MONDI PAPER SALE Tatranska cesta 3, 034 17 Ruzomberok-Priemyselny obvod, Словаччина) - м. Рубіжне (Україна, 93010, Луганська обл., вул. Менделєєва, 67, ПАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат").

У заявці від 02.02.2022 №1013087 визначено, що вартість послуг перевезення у розмірі 54 000,00 грн та строк доставки вантажу - 14.02.2022.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем за допомогою залучених перевізників виконано замовлене відповідачем перевезення, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR SK. від 08.02.2022 з відміткою про отримання вантажу без пошкоджень вантажоодержувачем - ПАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат". Дата доставки вантажу - 11.02.2022.

Позивачем складені та підписані акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.02.2022 №14 та рахунок від 11.02.2022 №14.

В пункті 5.2 договору сторони погодили, що розрахунки між сторонами за договором відбуваються в безготівкову порядку шляхом оплати експедитором, за рахунок коштів свого клієнта, виставлених експедитором-2 рахунків протягом 14 банківських днів з моменту отримання оригіналів наступних, оформлених належним чином, документів: рахунку на виконані послуги; CMR з підписом і печаткою вантажоодержувача та датою розвантаження (зазначенням браку/недостачі якщо вони мали місце); акта виконаних робіт; податкової накладної (якщо перевізник платник ПДВ).

У заявці від 02.02.2022 №1013087 визначено, що оплата здійснюється після отримання повного пакета документів та CMR з мокрою печаткою перевізника, вантажовідправника і вантажоодержувача на протязі 45 календарних днів. Документи необхідні для оплати: рахунок, акт, податкова накладна (при наявності), оригінал CMR накладної (2 оригінали CMR або одна копія CMR з мокрою печаткою фірми, 2 оригінали заявки).

На підтвердження направлення відповідачу пакета документів, позивач надав експрес-накладну ТОВ "Нова Пошта" №6598. За змістом експрес-накладної №6598 отримувачем визначено: ТОВ "Міронекс"; адреса відділення м. Старокостянтинів, відділення №3 (до 30 кг): вул. Миру, 5/4; контактна особа: Супрунюк Вікторія Анатоліївна, 71; дата отримання: 18.02.2022; опис відправлення: документи.

Відповідно до відстеження відправлення, поштове відправлення за експрес-накладною №6598 отримано одержувачем 18.02.2022.

16.01.2023 позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 13.01.2023 №23-0113 про сплату суми заборгованості за договором від 02.02.2022 №2991 та заявкою від 02.02.2022 №1013087. Разом з претензією позивачем направлені: рахунок від 11.02.2022 №14, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.02.2022 №14 (2 прим.), договір перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) від 02.02.2022 №2991 (2 прим.), заявка на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.02.2022 №1013087 (2 прим.), копія CMR SK від 08.02.2022.

У відповіді на претензію відповідач залишив без розгляду по суті вимогу позивача, посилаючись на те, що зі змісту поданого позивачем документу не зрозуміло ціну претензії, не додано документів, які підтверджують вимоги в частині належного виконання обов`язку з відправки пакету документів, необхідного для здійснення оплати. Відповідач зазначив, що звернення містить посилання на поштове відправлення, однак документів щодо надсилання та вмісту такого відправлення не надано, у зв`язку з чим відсутня можливість перевірити відповідність відправлення умовам, які викладені у заявці від 02.02.2022 №1013087.

02.03.2023 позивач надіслав на адресу відповідача відповідь на претензію разом із завіреною перевізником копією CMR SK. від 08.02.2022. Зазначене поштове відправлення за терміном зберігання повернулося позивачу.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з ТОВ "Міронекс" 54 000,00 грн основної заборгованості, 11 490,03 грн інфляційних втрат та 16 200,00 грн пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 929 ЦК України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Статтею 931 ЦК України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не установлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (статті 525, 526 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище, 02.02.2022 відповідач направив на електронну пошту позивача проект договору перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) від 02.02.2022 №2991 та заявку від 02.02.2022 №1013087 на перевезення вантажів автомобільним транспортом. Заявка від 02.02.2022 №1013087 скріплена печаткою відповідача. Договір від 02.02.2022 №2991 сторонами не підписаний.

Відповідно до наданої позивачем роздруківки листування електронною поштою, позивачем акцептовано заявку від 02.02.2022 №1013087, що передбачено пунктом 2.4. договору.

Відповідач факт направлення заявки та проекту договору позивачу, а також погодження та виконання заявки від 02.02.2022 №1013087 не заперечував, та у відзиві на позов зазначив, що перевезення здійснювалося позивачем на виконання умов заявки від 02.02.2022 №1013087. Водночас вважає, що договір від 02.02.2022 №2991 з позивачем укладений не був, оскільки сторони не підписали проект договору.

За приписами частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин 1, 2 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з частиною 2 статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини 8 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17.

Фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частину 8 статті 181 ГК України.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №905/277/21.

Як підтверджено матеріалами справи, сторонами погоджено заявку від 02.02.2022 №1013087.

Заявка від 02.02.2022 №1013087 містить посилання на договір, до якого вона укладена, а саме: договір від 02.02.2022 №2991. При цьому, згідно з пунктом 2.6 договору, замовлення (заявка) є невід`ємною частиною даного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач виконав замовлення відповідача згідно з заявкою від 02.02.2022 №1013087, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR SK. від 08.02.2022 з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем - ПАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат".

У свою чергу відповідач зазначив, що відповідно до умов заявки від 02.02.2022 №1013087 позивач здійснив належним чином перевезення та вивантажив вантаж 11.02.2022 без зауважень. Підтвердив факт здійснення спірного перевезення також і представник відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини щодо виконання перевезення замовленого відповідачем у заявці від 02.02.2022 №1013087, з огляду на прийняття відповідачем послуг перевезення та відсутність будь-яких зауважень, оскільки заявка від 02.02.2022 №1013087 містить посилання на договір від 02.02.2022 №2991, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про існування між сторонами відносин, спрямованих на виконання договору.

Оскільки договір виконувався обома сторонами (зокрема, позивач виконав перевезення, а відповідач отримав такі послуги), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) від 02.02.2022 №2991 вважається укладеним.

Як зазначалося вище, пропозицію укласти договір від 02.02.2022 №2991 направлено відповідачем, а позивач у свою чергу, прийняв вказану пропозицію та акцептував заявку від 02.02.2022 №1013087, що є невід`ємною частиною договору.

З урахуванням викладеного, підстави вважати договір перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) від 02.02.2022 №2991 неукладеним відсутні.

У заявці від 02.02.2022 №1013087 сторонами визначено, що оплата здійснюється після отримання повного пакета документів та CMR з мокрою печаткою перевізника, вантажовідправника і вантажоодержувача на протязі 45 календарних днів. Документи необхідні для оплати: рахунок, акт, податкова накладна (при наявності), оригінал CMR накладної (2 оригінали CMR або одна копія CMR з мокрою печаткою фірми, 2 оригінали заявки).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевезення, виконання якого доручено позивачу згідно з договором від 02.02.2022 №2991 та заявкою від 02.02.2022 №1013087, виконано позивачем у повному обсязі, що підтверджується відповідною міжнародною товарно-транспортною накладною CMR SK. від 08.02.2022 з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем - ПАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат". Факт здійснення зазначеного перевезення підтверджено також відповідачем.

Разом із тим, заперечення відповідача зводяться до відсутності доказів відправки пакета документів, отримання яких є підставою для здійснення оплати.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору та заявки він надіслав на адресу відповідача оригінали документів, на підтвердження чого надав копію експрес-накладної ТОВ "Нова Пошта" №6598.

За змістом експрес-накладної №6598 отримувачем визначено: ТОВ "Міронекс"; адреса відділення м. Старокостянтинів, відділення №3 (до 30 кг): вул. Миру, 5/4; контактна особа: Супрунюк Вікторія Анатоліївна, 71; дата отримання - 18.02.2022; опис відправлення: документи.

Відповідно до відстеження відправлення, поштове відправлення за експрес-накладною №6598 отримано одержувачем - 18.02.2022.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16.01.2023 позивачем на адресу відповідача направлена претензія від 13.01.2023 №23-0113 про сплату суми заборгованості за договором від 02.02.2022 №2991 та заявкою від 02.02.2022 №1013087. Разом з претензією позивачем направлені: рахунок від 11.02.2022 №14, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.02.2022 №14 (2 прим.), договір перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) від 02.02.2022 №2991 (2 прим.), заявка на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.02.2022 №1013087 (2 прим.), копія CMR SK від 08.02.2022.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.06.2023 в суді першої інстанції факт отримання зазначеної претензії підтвердив.

Також, 02.03.2023 позивач надіслав на адресу відповідача відповідь на претензію разом із завіреною перевізником копією CMR SK. від 08.02.2022. Однак, зазначене поштове відправлення за терміном зберігання повернулося позивачу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, ні положення договору, ні заявки не містять будь-яких застережень щодо порядку надіслання документів, що підтверджують факт здійсненого перевезення вантажу, тому відсутні порушення позивачем умов договору при надісланні відповідних документів через відділення ТОВ "Нова Пошта".

Слід зазначити, що заявкою від 02.02.2022 №1013087 також не передбачено обов`язок позивача направити повний пакет документів відповідачу безпосередньо з описом вкладення. При цьому, відповідачем ніяким чином не підтверджено, що ним було отримано неповний пакет документів.

Надавши оцінку наданим позивачем у матеріали справи доказам, суд дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що факт направлення відповідачу необхідних для оплати документів є доведеним позивачем.

За таких обставин, позивачем доведено належними та допустимими доказами виконання ним свого зобов`язання за договором та заявкою щодо передачі (надіслання) відповідачу оригіналів рахунку від 11.02.2022 №14, акта виконаних робіт (наданих послуг) від 11.02.2022 №14, договору перевезень вантажів (транспортно-експедиційне обслуговування) №2991 від 02.02.2022, заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.02.2022 №1013087, CMR SK від 08.02.2022.

Таким чином, з огляду на встановлені у заявці строки оплати, відповідач мав здійснити оплату наданих позивачем послуг у строк до 04.04.2022.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами пункту 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 54 000,00 грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 16 200,00 грн, нараховану за період з 05.04.2022 до 18.04.2023.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 4.10 договору, у випадку несвоєчасної оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фрахту за кожний банківський день прострочення, але не більше 30% розміру плати за перевезення.

За перерахунком місцевого господарського суду розмір пені, нарахованої за банківські дні прострочення у періоді з 05.04.2022 до 05.10.2022, становить 7 855,88 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з чим також погоджується судова колегія.

Заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг з перевезення розпочалося з 05.04.2022, суд першої інстанції визнав обґрунтованим період нарахування пені - з 05.04.2022 до 05.10.2022, то граничним періодом звернення позивача з позовом про стягнення пені є 04.04.2023 - 04.10.2023.

Позивач звернувся до суду з позовом 21.04.2023 (дата на поштовому конверті).

Щодо пені, нарахованої з нарахованої з 05.04.2022 до 22.04.2022, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12.03.2020 до 03.04.2020. У подальшому строк карантину неодноразово продовжувався.

Вищевказаний пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Прикінцевих та перехідних положень ЦК України набрав чинності 02.04.2020.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення пені у межах строків позовної давності.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 11 490,03 грн, нараховані за період з 05.04.2022 до 18.04.2023.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, погоджується з судом першої інстанції, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат є 10 522,20 грн. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення наведеної компенсаційної виплати підлягають частковому задоволенню.

Заперечень щодо невірності розрахунку пені та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Міронекс" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 у справі №910/6654/23.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Міронекс".

5. Матеріали справи №910/6654/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов