ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Справа № 903/909/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 (повний текст виготовлено04 жовтня 2023 року, суддя Шум М.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка

про стягнення 7 893 690 грн. 85 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23, серед іншого, повернуто заяву представника відповідача Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка адвоката Овчарука А.О. про забезпечення доказів від 29 вересня 2023 року у справі №903/909/23 відповідачу - Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім. Івана Франка.

Вказана ухвала мотивована тим, що згідно з частиною 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви. Заявник не подав доказів сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів. Відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, що і стало підставою для повернення заяви представнику відповідача.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім. Івана Франка звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 31 жовтня 2023 року, ухвалити судове рішення, яким скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 про повернення заяви про забезпечення доказів в частині необхідності сплати судового збору при поданні заяви про забезпечення доказів.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що частиною 3 статті 111 ГПК України визначено, що за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви. Однак, жодним з підпунктів пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" не передбачено сплату судового збору при поданні заяви про забезпечення доказів саме до господарського суду, на відміну від судів загальної юрисдикції та адміністративних судів. Отже, на переконання апелянта, чинне законодавство не передбачає конкретного розміру судового збору при поданні до господарського суду заяви про забезпечення доказів. Отже, господарським судом Волинської області неправильно застосовано статті 110-111 ГПК України.

Листом №903/909/23/6809/23 від 20 жовтня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Волинської області.

Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 27 жовтня 2023 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 відмовлено Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім. Івана Франка у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23. Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати належні докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2684 грн.

06 листопада 2023 року від Приватного-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкцію №557 від 03 листопада 2023 року про сплату 2684 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 листопада 2023 року у справі №903/909/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23. Запропоновано ТОВ "Пьотінгер Україна" в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

21 листопада 2023 року від представника позивача ТОВ "Пьотінгер Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а оскаржувану ухвалу у справі залишити без змін. Заявник стверджує, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу діяв у повній відповідності до вимог статті 111 ГПК України. Крім того, позивач звертає увагу, що апелянт у заяві про забезпечення доказів просив суд першої інстанції відстрочити сплату судового збору за подання заяви про забезпечення доказів до 31 жовтня 2023 року, а не обгрунтував наявність підстав для несплати судового збору. Також позивач зауважив, що однією з підстав зазначених в ухвалі для повернення заяви про забезпечення позову апелянту судом першої інстанції є недотримання вимог частини 1 статті 110 ГПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали суду першої інстанції, в провадженні Господарського суду Волинської області перебуває справа №903/909/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЬОТІНГЕР Україна" до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка про стягнення 7 893 690 грн. 85 коп.

02 жовтня 2023 року на адресу Господарського суду Волинської області від представника відповідача - ПОСП ім. Івана Франка надійшла заява про забезпечення доказів, в якій заявник просив витребувати у позивача оригінали усіх доказів, що долучені ним до матеріалів позовної заяви.

В заяві про забезпечення доказів представник ПОСП ім. Івана Франка, покликаючись на статті 91, 110-111 ГПК України, зазначає, що існує необхідність у витребуванні господарським судом від позивача оригіналів усіх доказів, копії яких долучені останнім до позовної заяви, оскільки витребувані докази підтвердять або спростують наявність основного боргу.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23, серед іншого, повернуто заяву представника відповідача Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка адвоката Овчарука А.О. про забезпечення доказів від 29 вересня 2023 року у справі №903/909/23 відповідачу - Приватно-орендному сільськогосподарському підприємству ім. Івана Франка.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вказав, що відповідно до частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору не додається до заяви про забезпечення доказів.

На переконання місцевого господарського суду заява про забезпечення доказів подана без додержання вимог частини 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим заява про забезпечення доказів підлягає поверненню заявнику відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про повернення заяви про забезпечення доказів на підставі частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, як таку, що не відповідає вимогам частини 3 статті 111 ГПК України.

Відповідно до статті 110 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Частиною 3 статті 111 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Згідно з частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 1 вказаного Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За приписами частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у розмірах, які залежать від найменування документа і дії, за яку справляється судовий збір, та платника судового збору.

Законом України "Про судовий збір" визначено ставки судового збору за подання заяви про забезпечення доказів при зверненні до суду загальної юрисдикції (підпункт 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір") та до адміністративного суду (підпункт 6 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Проте вказаною нормою не передбачено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів.

Тобто, у Господарському процесуальному кодексі України закріплена норма, що при поданні заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом, а спеціальним Законом України "Про судовий збір", який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, не передбачено сплату судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів.

Отже, в даному випадку має місце юридична колізія, яка випливає з розбіжностей у застосуванні нормативно-правових актів.

Принцип правової визначеності (певності) - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року (див., mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Bellet v. France", заява N 23805/94, 4 December 1995, § 36).

Зокрема, у справі "Новік проти України" (заява N 48068/06, рішення від 18 грудня 2008 року) Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року у справі №903/834/20, від 03 липня 2019 року у справі №911/1521/18, від 09 листопада 2020 року у справі №904/2404/18.

Як зазначалося вище, спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, є Закон України "Про судовий збір".

Наведеним законом не передбачено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів, а ставки за подання заяви про забезпечення доказів при зверненні до суду загальної юрисдикції та до адміністративного суду є відмінними, і навіть для суду загальної юрисдикції вони розмежовуються за ставками в залежності від суб`єкта подання відповідної заяви - для юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб.

Враховуючи те, що частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" не встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повернення заяви позивача про забезпечення доказів у зв`язку із неподанням доказів сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №910/15737/20 та від 07 жовтня 2021 року у справі №903/834/20.

Щодо посилань позивача та суду на частину 1 статті 110 ГПК України, судова колегія зазначає наступне.

Обґрунтування необхідності забезпечення доказів наведене у заяві заявником, при цьому спосіб викладення такого обґрунтування, як і його зміст - є правовою позицієюзаявника.

У розумінні приписів частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України підставою для повернення заяви є, зокрема, відсутність обґрунтування необхідності забезпечення доказів, як такого, взагалі, без дослідження на цій стадії його змістовного наповнення.

Здійснюючи розгляд такої заяви по суті, суд досліджує, зокрема, зміст наведеного обґрунтування необхідності забезпечення доказів, встановлює наявність або відсутність підстав для забезпечення доказів.

Так, відповідно до приписів частин першої, другої, п`ятої статті 112 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення доказів розглядається у судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду. За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Отже, місцевий господарський суд у даному випадку повинен був розглянути заяву про забезпечення доказів по суті відповідно до приписів статті 112 Господарського процесуального кодексу України та під час такого розгляду дослідити визначені заявником правові підстави обґрунтування необхідності забезпечення доказів, і за результатом такого розгляду постановити одну з двох ухвал: про задоволення чи про відмову у задоволенні заяви.

За таких обставин, судова колегія Північно-західного апеляційного господарського суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення доказів, у зв`язку з чим ухвала Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 про повернення заяви про забезпечення доказів - скасуванню, а справа №903/909/23 направленню до Господарського суду Волинської області для продовження розгляду.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 269, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Волинської області від 04 жовтня 2023 року у справі №903/909/23 скасувати.

Заяву представника відповідача - ПОСП ім. Івана Франка надійшла заява про забезпечення доказів передати на розгляд Господарського суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №903/909/23 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "11" грудня 2023 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.