РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2023Справа № 910/10909/23
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект"

до акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 1 218 132,87 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" до акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 1 218 132,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

18.07.2023 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

08.08.2023 до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

16.08.2023 до канцелярії суду (через систему "Електронний суд") від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.09.2023 у задоволенні клопотання акціонерного товариства "Укртрансгаз" про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

14.09.2023 до канцелярії суду від позивача надійшли пояснення.

05.10.2023 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

10.10.2018 року між акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) та державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" (підрядник) укладено договір підряду №.

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п.1.1 договору у порядку та на умовах, встановлених договором та додатками до нього, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, своїми силами і засобами, з власних матеріалів та з використанням власного обладнання виконати роботи щодо об`єкту будівництва "Реконструкція компресорної станції "Яготин" (Будівельні роботи та поточний ремонт), далі - іменовані "роботи", а замовник - прийняти виконані в строк та належним чином оформлені позивачем роботи та оплатити їх на умовах договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна договору визначена на підставі договірної ціни (додаток № 2 до договору), що визначається на основі кошторисів, калькуляцій, розрахунків є невід`ємною частиною договору і складає 2 248 050 000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 16.2 договору (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 04.08.2021 до договору) договір є діючим до 30.12.2022, а в частині гарантійних зобов`язань та розрахунків - до повного виконання.

Роботи виконуються підрядником у відповідності до графіку виконання робіт (додаток №3) (п.5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що виконані роботи приймаються поетапно і в цілому.

Документи про прийняття виконаних робіт, оформлені належним чином та у відповідності до умов договору, є підставою для оплати робіт (п.7.2 договору).

Оплата виконаних робіт здійснюється замовником на умовах викладених в п. 7.4 договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника, вказаний у договору (п.7.3 договору).

Прутком 7.4 договору передбачено, що оплата робіт здійснюється у такому порядку:

7.4.1 замовник здійснює авансування у розмірі 25 % від ціни договору, що складає 562 012 500,00 грн.

7.4.2 оплату виконаних робіт замовник проводить проміжними платежами на підставі актів виконаних проектно-вишукувальних робіт, актів приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат КБ -3 в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання актів за вирахування:

- суми, що пропорційна відсотку раніше сплаченого авансу відповідно до п.7.4.1,

-10% кожного акту виконаних робіт, що утримується замовником до моменту введення об`єкта в експлуатацію.

7.4.3 остаточний розрахунок за договором здійснюється протягом 30 календарних днів з дати введення об`єкта в експлуатацію відповідно до чинного законодавства України та отримання замовником сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта, або іншого документу чинного на момент його отримання в уповноваженому державному органі з питань архітектурно-будівельного контролю.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) №31 за лютий 2022 року від 16.02.2022 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) №31 за лютий 2022 від 16.02.2022 позивач виконав роботи, які прийняті відповідачем на суму 81 944 907,18 грн. З урахування умов договору (врахування відсотку авансового платежу та 10% утримання) до сплати підлягало 53 264 189,66 грн.

Оскільки акти виконаних робіт за лютий були підписані 16.02.2022, то останнім днем виконання зобов`язання щодо оплати є 18.03.2022, а першим днем прострочення 19.03.2022.

Відповідачем здійснено оплата на загальну суму 53 264 189,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- №85 від 28.03.2022 на суму 19 618 490,11 грн. з призначенням платежу: «виконання по Рек КС Яготин, дог від 10.10.18 (довідка КБ-3 від 16.02.2022) ЗУ 022 UA-2018-06-20-000764-b, в т.ч. ПДВ 3269748,35 грн.»;

- №110 від 26.04.2022 на суму 10 000 000,00 грн. з призначенням платежу: «виконання по Рек КС Яготин, дог від 10.10.18 (довідка КБ-3 від 16.02.2022) ЗУ 022 UA-2018-06-20-000764-b, в т.ч. ПДВ 1666666,67 грн.»;

- №117 від 04.05.2022 на суму 10 000 000,00 грн. з призначенням платежу: «виконання по Рек КС Яготин, дог від 10.10.18 (довідка КБ-3 від 16.02.2022) ЗУ 022 UA-2018-06-20-000764-b, в т.ч. ПДВ 1666666,67 грн.»;

- №131 від 11.05.2022 на суму 13 645 699,55 грн. з призначенням платежу: «виконання по Рек КС Яготин, дог від 10.10.18 (довідка КБ-3 від 16.02.2022) ЗУ 022 UA-2018-06-20-000764-b, в т.ч. ПДВ 2274283,26 грн.».

В подальшому, 22.11.2022 відповідачем відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за листопад 2022 року № 62, 63, 68, 70, 72, акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) листопад 2022 прийняті роботи на загальну суму 481 999 216,05 грн. З урахування умов договору (врахування відсотку авансового платежу та 10% утримання) до сплати підлягало 313 299 490,40 грн. У зв`язку із заліком зустрічних однорідних вимог від 26.12.2022, до сплати підлягало 67 505 521,60 грн.

Оскільки акти виконаних робіт за листопад були підписані 22.11.2022, то останнім днем виконання зобов`язання щодо оплати є 22.12.2022, а першим днем прострочення 23.12.2022.

Відповідачем здійснено оплата в розмірі 67 505 521,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №428 від 27.12.2022 на суму 67 505 521,60 грн. з призначенням платежу: «виконання по Рек КС Яготин, дог від 10.10.18 (довідка КБ-3 від 22.11.2022) ЗУ 022 UA-2018-06-20-000764-b, в т.ч. ПДВ 11250920,27 грн.».

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 175 116,20 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 043 016,67 грн.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено прострочення оплати по етапах на підставі підписаних актів.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16.

Розрахунок 3% річних:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 19/03/2022 до 27/03/2022 53 264 189,66 x 3 % x 9 : 365 : 100939 400,91 грн.
з 28/03/2022 до 25/04/2022 33 645 699,55 x 3 % x 29 : 365 : 1002980 196,60 грн.
з 26/04/2022 до 03/05/2022 23 645 699,55 x 3 % x 8 : 365 : 100815 547,86 грн.
з 04/05/2022 до 10/05/2022 13 645 699,55 x 3 % x 7 : 365 : 10077 850,95 грн.
з 23/12/2022 до 26/12/2022 67 505 521,60 x 3 % x 4 : 365 : 100422 193,60 грн.
Таким чином, за перерахунком суду загальний розмір трьох процентів річних становить 165 189,92 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 9 926,28 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат в розмірі 1 043 016,67 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на форс-мажорні обставини: військову агресію російської федерації проти України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Згідно із ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. (ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Відповідно до п.14.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, воєнні дії тощо).

Згідно з п.14.2 договору сторонаи, що не може виконувати зобов`язання за договором внаслідок дії обставин непереборної сили форс-мажорних обставин), повинна не пізніше, ніж протягом 10-ти (календарних) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з наданням відповідних підтверджуючих документів.

Доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та строку їх дії є сертифікат (висновок), який видається Торгово-промисловою палатою України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом вих. №3601ВИХ-22-73 від 28.02.2022 повідомив позивача про обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) у зв`язку з військовою агресією російської федерації та долучив лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Судом враховано, що листом вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У той же час, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру і при їх визначенні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення дії непереборної сили покладається на сторону, яка порушила зобов`язання.

В матеріалах справи відстуні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату (висновок), який видається Торгово-промисловою палатою України та його надання позивачу.

Таким чином, наведені відповідачем обставини не звільняли останнього від обов`язку сплатити за виконані, рівно як і від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Також, у відзиві на позовну заяву заперечуючи проти позову відповідач посилався на п.7.8 договору та, зазначив, що станом на дату подання заяви, будівництво об`єкта не завершено, сертифікат, що засвідчує відповідальність закінчення будівництвом об`єкта відсутній, роботи виконані частково лише на суму 1 264 874 124,69 грн., що становить 43,73% від ціни договору, що є свідченням невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором та відповідно відсутності у позивача підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань.

Так, п.7.8 договору передбачено, що будь-яке порушення підрядником умов договору є відкладальною обставиною для настання обов`язку замовника здійснювати оплату робіт та/або здійснювати будь-які інші платежі на користь підрядника за договором до дати усунення підрядником відповідного порушення.

Частиною 1 статті 212 ЦК України передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Суд зазначає, що спір у справі стосується оплати робіт за договором на підставі акту (актів) (типові форми КБ-3, КБ-2в) приймання виконання будівельних робіт по етапах, а не в цілому.

Умова договору, закріплена у пункті 7.8 договору порушує права позивача (підрядника за договором) та не забезпечують дотримання справедливого балансу між правами та охоронюваними законом інтересами сторін договору. Обов`язок з виконання грошових зобов`язань за цим договором лежить лише на відповідачеві (замовник за договором), який зобов`язувався оплати виконані за договором та прийняті роботи.

Так, з позиції АТ «Уктрансгаз» відповідно до п.7.8 договору відстрочення виникнення його зобов`язання відкладається до дати усунення підрядником відповідного порушення. Проте, 27.12.2022 замовник здійснив оплату за виконані роботи в сумі 67 505 521,60 грн. без пояснення того, чи підрядник 27.12.2022 усунув відповідне порушення за наявності якого замовник відстрочив оплату, або його не існувала взагалі.

Відповідачем не доведено порушення позивачем умов договору на моменту виникнення обов`язку відповідача з оплати по підписаним актам, що б слугувало застосування вікладальної обставини.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" (54018, Миколаївська обл.., місто Миколаїв, проспект Богоявленський, будинок 42А, ідентифікаційний номер 31821381) три проценти річних в розмірі 165 189 (сто шістдесят п`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 92 коп., індекс інфляції в розмірі 1 043 016 (один мільйон сорок три тисячі шістнадцять) грн. 67 коп. та 18 122 (вісімнадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 17 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий