ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/884/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», м. Ужгород

до відповідача Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Ужгород

про стягнення 1 348 318,08 грн

За участю представників:

позивача Боднар А.М., адвокат, довіреність №3 від 20.02.2023 року;

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Закарпаттяенергозбут звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 1 079 276,30 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року відповідно до заяви-приєднання до умов договору постачання електричної енергії споживачу № 120106 від 21.05.2020, на яку позивачем нараховано 251 221,94 грн пені, 15 701,36 грн 3% річних та 2118,48 грн інфляційних втрат.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/884/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2023.

Ухвалою від 26.09.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив підготовче засідання на 24.10.2023.

Підготовче засідання відкладалося на 16.11.2023 у зв`язку з неявкою сторін, про що учасників справи повідомлено ухвалою від 24.10.2023 року.

Під час проведення підготовчого розгляду справи сторони скористалися належними їм правами на подання заяв по суті спору. Так, 03.11.2023 від відповідача у справі надійшов відзив на позов, а позивачем, в свою чергу, 13.11.2023 подано суду відповідь на відзив.

За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою суду від 16.11.2023 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 01.12.2023 року.

Призначене на 01 грудня 2023 року судове засідання у даній справі не відбулося через сповіщення системою цивільного захисту міста Ужгорода сигналу Повітряна тривога!, про що керівником апарату Господарського суду Закарпатської області складено акт № 02-07/31 від 01 грудня 2023 року та відповідно до ухвали від 01.12.2023 учасників справи повідомлено, що наступне судове засідання у справі №907/884/23 відбудеться 11.12.2023 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2023 підтримав позовні вимоги з заявлених в позовній заяві підстав, надав суду пояснення з приводу ініційованого Товариством спору.

В судове засідання 11.12.2023 представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку шляхом надіслання ухвали суду від 08.09.2023 до електронних кабінетів учасників справи (їх представників), що підтверджується довідками про доставку електронних листів від 01.12.2023 року.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з огляду на необхідність дотримання встановленого в ст. 195 ГПК України строку розгляду вказаної справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленої електроенергії за Договором про постачання електричної енергії споживачу за період з лютого по квітень 2023 року включно на об`єктах 106.01 Основне виробництво, 106.02 Адмінбудинок в с. Вереця, вул. Миру, 1, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 1 079 276,30 грн, на яку ТОВ «Закарпаттяенергозбут» за період з 09.03.2023 по 20.09.2023 (за кожен місяць окремо) нараховано 251 221,94 грн пені, 15 701,36 грн 3% річних та 2118,48 грн інфляційних втрат.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву без номеру та дати (вх. №02.3.1-02/77/23/23 від 03.11.2023) не заперечує по суті наявності спірної заборгованості за спожиту електроенергію, зазначаючи, що борг виник через скорочення об`єму робіт і послуг, збитковістю діяльності підприємства відповідача. В частині нарахованих позивачем штрафних санкцій, просить з посиланням на тяжкий матеріальний стан відповідача, наявність значної заборгованості, в тому числі по виплаті заробітної плати, зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив №00121/5380 від 08.11.2023 зазначає про невідповідний порядок та строк подання відповідачем відзиву на позов та зауважує, що нормами чинного законодавства визначено право суду зменшувати розмір нарахованих штрафних санкцій, а не визначених в ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань та відсотків річних.

При цьому, звертає увагу, що розмір нарахованої відповідачу пені в порівнянні з заявленою до стягнення сумою основного боргу не є надмірною, пеня співмірна з основним боргом та становить менше ніж 25% розміру заборгованості.

Зауважує, що у зв`язку з неповною та несвоєчасною оплатою споживачами за спожиту електричну енергію, Товариство несе додаткові витрати на обслуговування кредитів без яких Постачальник не в змозі забезпечити електричною енергією під час воєнного стану своїх споживачів, в тому числі тих, які працюють на підтримання обороноздатності нашої держави.

Висновує, що зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 90 % фактично свідчитиме про звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання таким зобов`язань перед позивачем на суму понад 1 млн гривень, що з урахуванням усіх обставин (суми заборгованості, відсутності її погашення наявності позову до позивача зі сторони НЕК «Укренерго») повністю нівелюватиме мету існування неустойки як такої та порушуватиме баланс інтересів сторін.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут", як Постачальником та Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Філією «Королівський спеціалізований кар`єр»), як Споживачем 21.05.2020 було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу (надалі Договір), розробленого з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (надалі Правила).

Укладений між сторонами Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, розміщений на сайті ТОВ "Закарпаттяенергозбут" (https://zakarpatzbut.energy/uploads/-pro-postacanna-elektricnoi-energii-spozivacu.pdf) та згідно з п. 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (тут і надалі в редакції станом на час існування спірних правовідносин) вважається укладеним з моменту, зокрема підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії споживачу.

З урахуванням наведених вище положень, Договір про постачання електричної енергії споживачу від 21.05.2020 між сторонами укладено шляхом підписання та подання відповідачем заяв-приєднання від 21.05.2020 по об`єктах постачання: 106.01 Основне виробництво в с. Вереця, вул. Миру, 1 (ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z068), 106.02 Адмінбудинок в с. Вереця, вул. Миру, 1 (ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z100).

Згідно з п. 1.1. Договору, цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - Споживач) постачальником електричної енергії (далі - Постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору, який розміщений в мережі Інтернет на сайті https://zakarpatzbut.energy/dokumenti/publichnidogovori-ta-zaiavi. Цей Договір може бути укладений шляхом приєднання Споживача до Договору, а саме: підписання ним цього Договору та/або Заяви-приєднання та/або Комерційної пропозиції та/або в порядку передбаченому абз. 2 п. 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312. Умови договору можуть змінюватися в порядку, визначеному законодавством або цим Договором.

На підставі п. 2.1. Договору, за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

За змістом п. 5.1. Договору, споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Згідно з умовами комерційної пропозиції 5 «вільна-фактична» (Додаток 2 до Договору), до якої Споживач приєднався у відповідності до заяв-приєднання від 21.05.2020 та шляхом підписання тексту Комерційної пропозиції, встановлено порядок визначення ціни (вартості) за фактично спожиту електроенергію та зазначено, що ціна може змінюватися у зв`язку із змінами складових витрат, які впливають на її формування.

Фактична ціна, яка склалася на ринку електричної енергії і за якою будуть проведені розрахунки, буде зазначена у фактичному рахунку після складання актів купівлі-продажу електричної енергії Постачальника з Оператором ринку, учасниками ДД (за наявності ДД) та актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів Адміністратором розрахунків. Уточнена фактична ціна щомісяця оприлюднюється на офіційному веб-сайті Постачальника: https://zakarpatzbut.energy/iuridichnim-spozhivacham/postachannia-za-vilnimitsinami/faktichna-cina

Розрахунковим періодом є календарний місяць, який починається з 01 числа місяця та закінчується в останній день місяця.

Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем (п. 5.7. Договору). Аналогічні умови оплати зазначені й в Комерційній пропозиції 5.

Як свідчать матеріали справи, Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Філією «Королівський спеціалізований кар`єр») в період з лютого 2023 року по квітень 2023 року включно на зазначених в заявах-приєднаннях від 21.05.2020 об`єктах спожито електричну енергію обсягом 262 682 кВт/год (на суму 1 193 659,68 грн), що підтверджується підписаними сторонами Актами прийняття-передавання товарної продукції №120106/2/1 від 28.02.2023 за лютий 2023 року (обсягом 104 351 кВт/год, вартістю 494 754,85 грн), №120106/3/1 від 31.03.2023 за березень 2023 року (обсягом 82 011 кВт/год, вартістю 381 316,61 грн) та №120106/4/1 від 30.04.2023 за квітень 2023 року (обсягом 76 320 кВт/год, вартістю 317 588,22 грн) та не заперечено відповідачем належними і допустимими доказами.

Відповідно до долучених до позовної заяви рахунків ПЕЕ №120106/2/1 від 01.03.2023, ПЕЕ №120106/3/1 від 01.04.2023, ПЕЕ №120106/4/1 від 01.05.2023, котрі підписані позивачем, як Постачальником та відповідачем, як Споживачем, з урахуванням встановленого в Договорі та Додатку 2 до нього (Комерційній пропозиції 5) порядку визначення ціни 1 кВт/год електроенергії, загальна вартість спожитої відповідачем в період з лютого 2023 року по квітень 2023 року включно електричної енергії становить 1 193 659,68 грн.

За твердженням позивача, відповідачем неналежно виконувалися обов`язки Споживача за Договором щодо своєчасної та повної оплати вартості спожитої електроенергії на підставі зазначених вище рахунків в казаний у них строк, у зв`язку з чим, з урахуванням часткової сплати вартості спожитої електроенергії в сумі 130 000,00 грн (виписки з банку за 25.05.2023, 09.06.2023), з яких 15 616,62 грн позивачем зараховано як оплата за Договором №164 від 13.02.2023 щодо реструктуризації заборгованості за постачання електричної енергії споживачу за грудень 2022 року, борг відповідача за поставлену йому за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року включно електричну енергію позивачем становить 1 079 276,30 грн, стягнення якого разом із нарахованими пенею, трьома відсотками річних та інфляційними втратами і є предметом судового розгляду у даній справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії споживачу (п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами (ч. 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Згідно з абз. 14 п. 1.1.2. гл. 1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі Правила) договором про постачання електричної енергії споживачу є домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 3.1.5. Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".

Електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному вебсайті, про що повідомити Регулятора (п. 3.1.5. Правил).

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п. 3.1.8. Правил).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, станом на день розгляду даного спору в суді його обставини оцінюються судом із огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України регламентовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Приписами п. 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, беручи до уваги підписання відповідачем заяв-приєднання від 21.05.2020 до договору про постачання електричної енергії споживачу, Комерційної пропозиції №5 «вільна-фактична» до даного Договору, слід дійти висновку, що матеріалами справи підтверджується та обставина, що Дочірнє підприємство «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є споживачем електричної енергії та перебуває в договірних відносинах з ТОВ "Закарпаттяенергозбут" згідно з публічним договором про постачання електричної енергії споживачу, укладеним шляхом подання заяви-приєднання та підписання паперового примірника обраної Споживачем Комерційної пропозиції №5 «вільна-фактична».

Підписаними сторонами у справі Актами прийняття-передавання товарної продукції №120106/2/1 від 28.02.2023 за лютий 2023 року, №120106/3/1 від 31.03.2023 за березень 2023 року та №120106/4/1 від 30.04.2023 за квітень 2023 року підтверджується обсяг споживання Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Філією «Королівський спеціалізований кар`єр») електричної енергії в період з лютого 2023 року по квітень 2023 року включно обсягом 262 682 кВт/год, а відтак, суд висновує, що позивачем документально доведено обсяг спожитої відповідачем електричної енергії в означений період.

Вартість спожитої електричної енергії, порядок визначення її ціни відповідачем не оспорюється та підтверджується долученими до позовної заяви рахунками ПЕЕ №120106/2/1 від 01.03.2023, ПЕЕ №120106/3/1 від 01.04.2023, ПЕЕ №120106/4/1 від 01.05.2023, які підписані Постачальником та Споживачем.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", п.п.1 п. 5.2.1. Правил, електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", п.п. 2 п. 5.5.5. Правил передбачено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) (п. 4.19. Правил).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що в силу зобов`язання кредитор вправі вимагати виконання обов`язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов`язань у відносинах, що виникли між сторонами.

Договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати повної вартості отриманої від Постачальника належним чином не виконував, здійснивши часткову сплату вартості електроенергії в розмірі 130 000,00 грн (з яких 15 616,62 грн позивачем зараховано як оплата за Договором №164 від 13.02.2023 щодо реструктуризації заборгованості за постачання електричної енергії споживачу за грудень 2022 року та решту 14 383,38 грн спрямовано на часткове погашення заборгованості за лютий 2023 року), що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за 25.05.2023, 09.06.2023, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість за поставленому йому позивачем за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року включно електричну енергію у розмірі 1 079 276,30 грн.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 1 079 276,30 грн, яка відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Щодо вимог про стягнення пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Положеннями п. 5.8. укладеного між сторонами Договору визначено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Відповідно до комерційної пропозиції 5 «вільна-фактична», до якої приєднався відповідач у відповідності до заяв-приєднання від 21.05.2020, сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також 3% річних та інфляційні втрати

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку пені, суд, з огляду на дати підписання сторонами рахунків ПЕЕ №120106/2/1 від 01.03.2023, ПЕЕ №120106/3/1 від 01.04.2023, ПЕЕ №120106/4/1 від 01.05.2023 та зазначений в них строк оплати, з огляду на встановлений в Комерційній пропозиції та п. 5.7. Договору строк оплати рахунку, вважає правомірним зазначений позивачем в розрахунку початок нарахування Споживачу пені наступний день після зазначеного в рахунках ПЕЕ строку їх оплати.

В той же час, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з поданих позивачем розрахунків, пеня нарахована по 08.06.2023, тобто частково (по заборгованості лютого 2023 року) поза межами встановленого в ч. 6 ст. 232 ГК України строку, у зв`язку з чим, здійснивши власний арифметичний рахунок пені, суд вважає правомірним та обгрунтованим розмір нарахованої позивачем пені на суму 245 969,69 грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 5252,25 грн пені суд відмовляє, позаяк пеня в цій частині нарахована з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Вирішуючи питання щодо стягнення правомірно нарахованої відповідачу пені, з урахуванням клопотання останнього про їх зменшення, суд враховує положення ст. 233 ГК України, за якими у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, які суд вважає за можливе застосувати під час розгляду питання щодо можливості зменшення нарахованих відповідачу штрафу та пені, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, які регулюють можливість зменшення судом нарахованих штрафних санкцій, а саме: статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Позивач і відповідач в даній справі є господарюючими суб`єктами та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як встановлено судом, та це вбачається з поданих відповідачем доказів, зокрема балансу (звіту про фінансові результати) на 30.09.2023, звіту про фінансові результати за 9 місяців 2023 року, господарська діяльність Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є збитковою та загальний валовий збиток підприємства за 9 місяців 2023 року становить більше семи мільйонів гривень.

Відповідно до Акту за результатами проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства про працю №ЗХ/ЗК/17968/039, складеного 13.07.2023 Західним міжрегіональним управлінням Держпраці відносно Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», припису Держпраці №ЗХ/ЗК/17968/039/П від 13.07.2023, - на підприємстві відповідача наявна значна заборгованість по оплаті праці, в тому числі й звільненим працівникам, що додатково підтверджує скрутне матеріальне становище відповідача у справі.

Крім того, суд зважає на аргументи відповідача, що з огляду на фінансові можливості підприємства, стягнення, окрім суми основної заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних витрат вплине також і на третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання підприємством зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати, тобто, що такий додатковий фінансовий тягар може унеможливити виконання відповідачем своїх соціальних зобов`язань.

Водночас, при вирішенні клопотання про зменшення розміру нарахованої пені, судом беруться до уваги також і аргументи позивача, що у зв`язку з неповною та несвоєчасною оплатою споживачами за спожиту електричну енергію, Товариство несе додаткові витрати на обслуговування кредитів без яких Постачальник не в змозі забезпечити електричною енергією під час воєнного стану своїх споживачів.

При цьому, ТОВ «Закарпаттяенергозбут» не доводиться наявність у нього будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних саме з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, а захист майнових інтересів кредитора в спірному зобов`язанні забезпечений, окрім пені, нарахованими позивачем відсотками річними та втратами від інфляції.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 50% від встановленого судом розміру в обрахований позивачем період, що становить 122 984,85 грн та стягнути вказану суму пені з відповідача на користь позивача, а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені позивачу слід відмовити.

Щодо 3 % річних та втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, за прострочення оплати відповідачем спожитої електричної енергії в період з січня 2022 року по квітень 2023 року включно, позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України по кожному рахунку окремо (виходячи з дати сплати рахунків, що зазначено в самих рахунках) та по 20.09.2023 нараховано 2118,48 грн втрат від інфляційних процесів та 15 701,36 грн 3% річних.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку позовних вимог в цій частині, суд, з огляду на встановлений в Комерційній пропозиції та п. 5.10. Договору строк оплати рахунку, вважає правомірними, документально підтвердженими вимоги про стягнення з відповідача 15 701,36 грн 3% річних.

В той же час, здійснивши власний арифметичний розрахунок заявлених вимог в частині нарахованих втрат від інфляції, судом встановлено, що розмір інфляційних за зазначений позивачем період є більшим (7470,74 грн), позаяк позивачем при обрахунку позовних вимог в цій частині не враховано показники інфляції в вересні 2023 року.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення, а відтак підлягають до задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача нарахованих позивачем інфляційні втрати в сумі 2118,48 грн.

Оцінюючи клопотання про зменшення нарахованих відповідачу відсотків річних та інфляційних до 90% від нарахованих суд зауважує, що положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зменшення нарахованих інфляційних втрат (постанова Верховного суду від 23.11.2023 у справі №917/991/22), а щодо зменшення на 90% нарахованих відповідачу 3% річних суд зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

В пункті 8.38. постанови від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18 Великою палатою Верховного Суду викладено правову позицію, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення відсотків річних, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 625 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань. При цьому надмірне зменшення розміру відсотків річних (в контексті обставин даної справи нижче встановленого законом розміру) фактично нівелює мету існування даної санкції як виду відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

З врахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності виключних та виняткових обставин, які б слугували підставою для зменшення нарахованих відсотків річних в розмірі, нижчому за встановлений в ст. 625 ЦК України мінімум, а зазначені у відзиві на позов підстави зменшення суд вже враховано при вирішенні питання зменшення розміру нарахованої відповідачу пені.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, враховуючи, що спір в справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України судовий збір в частині відмови в задоволенні позову у зв`язку з зменшенням суми пені покладається судом на відповідача у справі.

В той же час, зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 0,03 грн може бути повернутий з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір за його клопотанням.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 39, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, 18, ) 1 079 276,30 грн (один мільйон сімдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят шість гривень 30 копійок) заборгованості, 122 984,85 грн (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 85 копійок) пені, 15 701,36 грн (п`ятнадцять тисяч сімсот одну гривню 36 копійок) 3% річних, 2118,48 грн (дві тисячі сто вісімнадцять гривень 48 копійок) інфляційних нарахувань та 20 145,99 грн (двадцять тисяч сто сорок п`ять гривень 99 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 12 грудня 2023 року.

Суддя Лучко Р.М.