ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. Справа№ 910/1270/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛТЕКС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023

у справі №910/1270/23 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛТЕКС"

про стягнення 2 682 664,08 грн,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - Військова частина) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛТЕКС" (далі - Товариство) про стягнення 1 249 897,08 пені та 1432767,00 грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором 288/В33-2022 від 22.06.2022 в частині своєчасної та повної поставки товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23 позов Військової частини задоволено повністю, стягнуто на користь останньої з Товариства 1 249 897,08 грн пені, 1 432 767,00 грн штрафу та 40 239,96 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної поставки товару за договором у зв`язку із чим позивачем правомірно на підставі статей 216-218, 231 Господарського кодексу України та пункту 7.3. договору нараховано відповідачеві пеню в сумі 1 249 897,08 грн, а також штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленого товару у сумі 1 432 767,00 грн; у задоволенні клопотання Товариства про зменшення розміру штрафних санкцій було відмовлено у зв`язку з недоведеністю підстав для такого зменшення.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 99%.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим його висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство вказало, що строк поставки не був передбачений специфікацією; несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором зумовлене настанням обставин, які істотно вплинули на таке виконання; істотна зміна обставин при виконанні договору спричинена ворожими обстрілами, оголошенням повітряних тривог, що призвело до збоїв у роботі швейного обладнання через відсутність у електромережі потрібного навантаження та періодичної зупинки швейного виробництва, а відтак до затримки виготовлення та поставки товару; незважаючи на вказані істотні обставини, договір у переважній частині було виконано; збитки позивача не були предметом судового розгляду та предметом дослідження, тому згідно положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України розмір неустойки мав бути зменшений; розмір присуджених до стягнення з відповідача штрафних санкцій є невиправдано обтяжливим, несправедливим та непосильним, оскільки становить шосту частину від реально прийнятого та оплаченого товару, що може унеможливити виконання відповідачем зобов`язань по виплаті заробітної плати працівникам та перед іншими контрагентам; стягнення заявленого розміру штрафних санкцій у повному змінює стимулюючий характер неустойки на каральний, що може зумовити припинення господарської діяльності Товариства, оскільки останнім паралельно виконуються 12 аналогічних договорів, укладених з позивачем; при ухваленні оскаржуваного рішення судом було застосовано норми Закону України "По публічні закупівлі", які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин; враховуючи предмет поставки, специфіку підприємницької діяльності апелянта, принципи справедливості, добросовісності, розумності, його поведінку та ступінь виконання зобов`язання, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, на думку останнього, обґрунтованим є зменшення неустойки на 99%.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 апеляційну скаргу Товариства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1270/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі № 910/1270/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

18.09.2023 матеріали справи №910/1270/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

10.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23, розгляд якої призначено на 15.11.2023, та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.11.2023.

15.11.2023 розгляд справи №910/1270/23 не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючої судді Мальченко А.О. та судді Козир Т.П. на навчанні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 розгляд апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23 призначено на 06.12.2023.

Військова частина не скористалася правом, наданим статтею 263 ГПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).

У судовому засіданні 06.12.2023 відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким зменшити розмір неустойки на 99%.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просив суд відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

06.12.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у зменшенні розміру неустойки. Не є предметом апеляційного перегляду рішення в частині встановлення порушення зобов`язань Товариства щодо повної та своєчасної поставки товару, а також обґрунтованості розрахунку штрафних санкцій.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 22.06.2022 між Товариством (далі за текстом договору - Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом договору - Замовник) укладено договір №288/ВЗЗ-2022, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1), а останній - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до пункту 1.2. договору найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в Додатку №1 до цього Договору. Код ДК 021:2015-18310000-5 - Спідня білизна.

Ціна Договору складає 37 024 200,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 6 170 700,00 грн (пункт 3.1. договору).

За умовами пункту 3.3. договору визначено, що погоджена сторонами ціна товару після укладання договору не переглядається.

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки за товар, що поставляється, Замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати прийняття товару на склад Замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб Постачальника та Замовника на відповідній видатковій накладній.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6.1. розділу 5 договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці Замовника, яка вручається під особистий підпис Постачальнику (представнику Постачальника) або у разі неприбуття вищезазначених осіб, надсилається Постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу Постачальника, зазначену в розділі 13 Договору.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.

Згідно з пунктом 5.2., 5.3. договору передача (приймання - здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, 8-А. Поставка товару здійснюється учасником власними силами.

Положеннями пункту 5.5. договору передбачено, що на кожну партію товару, що постачається, Постачальник обов`язково надає Замовнику наступні документи, а саме:

товарно-транспортну накладну (у разі перевезення Товару автомобільним транспортом);

рахунок-фактуру, підписану особою, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;

видаткову накладну (у трьох примірниках), підписану особою, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;

оригінал декларації виробника на товар або завірена Постачальником копія;

оригінал сертифікату якості на товар або завірена Постачальником копія;

копії документів, які засвідчують якість товару та комплектуючих, з яких його вироблено, завірені особою Постачальника, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів;

оригінал акту ростовки на кожну поставку товару.

Згідно з пунктом 5.6. договору право власності на товар переходить від Постачальника до Замовника після прийняття товару на склад Замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб Постачальника та Замовника на відповідній видатковій накладній.

Підпунктом 6.2.1. пункту 6.2. та пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі невиконання зобов`язань Постачальником Замовник має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це Постачальника у строк 10 календарних днів.

За порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1. цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару (пункт 7.3. договору).

Відповідно до положень пункту 8.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Відповідно до пункту 11.1. розділу 10 договору цей правочин набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022.

Усі зміни та доповнення до договору оформлюються додатковою угодою, яка підписується сторонами і має однакову юридичну силу (пункт 11.3. розділу 11 договору).

Дія даної угоди припиняється у разі: закінчення строку, на який він був укладений; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; в односторонньому порядку згідно з пунктами 5.7., 7.3., 7.4. договору; з інших підстав, передбачених законодавством (пункти 11.5. договору).

За умовами пункту 11.6. договору у разі неможливості виконання зобов`язання щодо поставки товару за даним договором, Постачальник повинен у 3-х денний термін письмово повідомити Замовника про обставини, що заважають належному виконанню зобов`язань.

За умовами пункту 11.8. договору усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього Договору). У будь-якому разі Замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а Постачальник з моменту направлення Замовником відповідного листа (на електронну пошту Постачальника, вказану у розділі 13 цього Договору; передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання Постачальником).

Відповідно до розділу 12 договору всі додатки та додаткові угоди до даного договору, підписані у встановленому порядку обома сторонами, складають його невід`ємну частину. Невід`ємною частиною цього правочину є додаток №1 "Специфікація".

З матеріалів справи вбачається та було правильно встановлено судом першої інстанції, 22.06.2022 між сторонами підписано та скріплено печатками Специфікацію, яка є Додатком №1 до договору, якою Військова частина та Товариство узгодили, зокрема найменування товару (асортимент), кількість товару, ціну товару.

Так, сторони дійшли згоди про поставку товару на загальну суму 37 024 200,00 грн (разом із ПДВ): трусів у кількості 60 000 штук на суму 3 358 800,00 грн, білизни натільної (сорочка та кальсони демісезонні) у кількості 60 000 комплектів на суму 14 619 600,00 грн, білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) у кількості 30000 комплектів на суму 19 045 800,00 грн.

Також, відповідно до Заявки позивача №78/8/2-1108 від 25.07.2022, яку отримано 25.07.2022 уповноваженим представником відповідача Матюшенком А.В. на підставі довіреності під підпис, зроблений на звороті заявки, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу товар (білизна для холодної погоди - сорочка зимова та кальсони зимові) у кількості 10000 комплектів у строк до 30.09.2022; у кількості 10 000 комплектів у строк до 31.10.2022 року; у кількості 10 000 комплектів у строк до 30.11.2022.

Заявкою позивача №78/8/2-1109 від 25.07.2022, яку отримано 25.07.2022 уповноваженим представником відповідача Матюшенком А.В. на підставі довіреності під підпис, зроблений на звороті заявки, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу товар (труси) у кількості 30 000 штук у строк до 31.10.2022; у кількості 30 000 штук у строк до 30.11.2022.

Заявкою позивача №78/8/2-1110 від 25.07.2022 року, яку отримано 25.07.2022 уповноваженим представником відповідача Матюшенком А.В. на підставі довіреності під підпис, зроблений на звороті заявки, відповідач був зобов`язаний поставити позивачу товар (білизна натільна - сорочка та кальсони демісезонні) у кількості 25 000 комплектів у строк до 31.10.2022 року; у кількості 35 000 комплектів у строк до 30.11.2022.

Обумовлений сторонами товар було поставлено частково (не у повному обсязі) та з порушенням строків, що підтверджується видатковими накладними: №К/19/12 від 09.12.2022 на загальну суму 14 538 294,00 грн, за якою поставлено 22900 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові), №К/20/12 від 13.12.2022 на суму 3470779,62 грн, якою поставлено 5467 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові), №К/39/12 від 15.12.2022 на суму 1 036 726,38 грн, якою поставлено 1633 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові).

У зв`язку з неналежним виконанням Товариством зобов`язань в частині повної та своєчасної поставки продукції, 09.12.2022 Військова частина надіслала Товариству на його адресу місцезнаходження вказану у розділі 13 договору повідомлення №78/8/2-2360 від 07.12.2022 про розірвання даного договору в односторонньому порядку, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №914 з відтиском календарного штемпеля відділу поштового зв`язку від 09.12.2022, накладною та фіскальним чеком за вказаним номером та від зазначеної дати.

Крім цього, 10.01.2023 Військова частина звернулася до Товариства з претензією №78/8/2-44 від 06.01.2023, в якій вимагала сплатити 1 249 897,08 грн пені та 1 432 767,00 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, що мало місце під час його дії.

У зв`язку з порушенням Товариством умов договору в частині повної та своєчасної поставки продукції, Військова частина звернулася з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 1 249 897,08 грн пені та 1 432 767,00 грн штрафу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зважаючи на нищезазначене.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення Військовою частиною та Товариством договору від 22.06.2022 №288/В33-2022 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати у встановлений договором строк.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6.1. розділу 5 договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці Замовника, яка вручається під особистий підпис Постачальнику (представнику Постачальника) або у разі неприбуття вищезазначених осіб, надсилається Постачальнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу Постачальника, зазначену в розділі 13 Договору.

Таким чином, доводи апелянта, що строк поставки не був передбачений специфікацією є слушними, однак відповідно до вищезазначеної норми такий строк встановлюється не у специфікації, а у письмових заявках.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, заявкою №78/8/2-1108 від 25.07.2022 було передбачено поставку позивачу товару (білизна для холодної погоди - сорочка зимова та кальсони зимові) у кількості 10000 комплектів у строк до 30.09.2022; у кількості 10 000 комплектів у строк до 31.10.2022 року; у кількості 10 000 комплектів у строк до 30.11.2022; заявкою №78/8/2-1109 від 25.07.2022 було узгоджено поставку позивачу товару (труси) у кількості 30 000 штук у строк до 31.10.2022; у кількості 30 000 штук у строк до 30.11.2022; заявкою №78/8/2-1110 від 25.07.2022 погоджено поставку товару (білизна натільна - сорочка та кальсони демісезонні) у кількості 25 000 комплектів у строк до 31.10.2022 року; у кількості 35000 комплектів у строк до 30.11.2022.

Всупереч умовам договору, що визнається самим відповідачем, поставка товару була здійснена не у повному обсязі та не в обумовлені строки, що не заперечувалося відповідачем як під час розгляду справи місцевим господарським судом, так і під час апеляційного провадження господарським судом.

Як свідчать матеріали справи, 09.12.2022 за видатковою накладною №К/19/12 Товариством поставлено 22900 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) на загальну суму 14 538 294,00 грн, 13.12.2022 за видатковою накладною №К/20/12 - 5467 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) на суму 3470779,62 грн, 15.12.2022 за видатковою накладною №К/39/12 - 1633 комплектів білизни для холодної погоди (сорочка зимова та кальсони зимові) на суму 1036726,38 грн.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

У зв`язку з вищевстановленими обставинами Військовою частиною нараховано до стягнення 1 249 897,08 грн пені, з яких: 438 053,40 грн, нарахованих за період з 01.10.2022 по 08.12.2022 на суму боргу у розмірі 6 348 600,00 грн, 241 246,80 грн, нарахованих за період з 01.11.2022 по 08.12.2022 на суму боргу у розмірі 6 348 600,00 грн, 11 630,56 грн, нарахованих за період з 01.12.2022 по 08.12.2022 на суму боргу у розмірі 1 453 829,40 грн, 41 649,24 грн, нарахованих за період з 01.12.2022 по 12.12.2022 на суму боргу у розмірі 3 470 779,62 грн, 14514,08 грн, нарахованих за період з 01.10.2022 по 14.12.2022 на суму боргу у розмірі 1036726,38 грн, 75573,00 грн, нарахованих за період з 01.11.2022 по 15.12.2022 на суму боргу у розмірі 1679400,00 грн, 25191,00 грн, нарахованих за період з 01.12.2022 по 15.12.2022 на суму боргу у розмірі 6091500,00 грн, 274 117,50 грн, нарахованих за період з 01.11.2022 по 15.12.2022 на суму боргу у розмірі 6 091 500,00 грн, 127 921,50 грн, нарахованих за період з 12.12.2022 по 15.12.2022 на суму боргу у розмірі 6 348 600,00 грн, а також 1 432 767,00 грн штрафу, з яких: 444 402,00 грн (6 348 600,00 грн х 7%), 444 402,00 (6 348 600,00 грн х 7%), 117 558,00 грн (1 679 400,00 грн х 7%), 426 405,00 грн (6 091 500,00 х 7%).

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

За приписами абзацу 2 частини 2 статті 231 ГГ України У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у такому розмірі: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1. цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 912/3237/18).

В силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення сум або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку, при цьому під час перегляду оскаржуваного рішення у суді апеляційної інстанції, Товариство також не заперечувало щодо розрахунку сум неустойки.

З огляду на вищевикладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій за відповідний період, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що наданий Військовою частиною розрахунок штрафних санкцій є обґрунтованим, оскільки є арифметично вірним та відповідає положенням договору та приписам чинного законодавства.

У той же час, у своєму відзиві на позов та в апеляційній скарзі Товариство заявило клопотання про зменшення розміру неустойки на 99%.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наведена вище правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Крім того, правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у Верховним Судом у постановах від 03.10.2019 у справі №914/2202/18, від 12.09.2019 у справі №910/10427/18, від 11.09.2019 у справі №905/2149/18.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина 3 статті 216 ГК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (відповідна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

При дослідженні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій судом апеляційної інстанції, з-поміж іншого, також взято до уваги: лист відповідача, направлений на електронну пошту позивача (№242 від 27.07.2022) щодо внесення змін до заявок в частині кількості товару кожної партії, наказ відповідача №01/06/22 від 01.06.2022 "Про алгоритм дій під час повітряної тривоги", доповідну записку технолога товариства про втрату робочого часу у зв`язку з оголошенням повітряних тривог, довідку про кількість та тривалість повітряних тривог по Полтавській області.

Судом взято до уваги те, що на виробничих об`єктах та підприємствах оголошення сигналу "повітряна тривога" зумовлює обов`язкове залишення виробничих приміщень працівниками та переміщення до укриттів. Крім цього колегією суддів, враховано ступінь виконаних за договором зобов`язань та співвідношення заявлених до стягнення штрафних санкцій з ціною договору.

У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що загальна ціна договору (вартість всієї поставленої продукції) складає 37 024 200,00 грн, однак відповідачем було поставлено товар на суму 19 045 800,00 грн, що складає лише половину (51,4 %) загального обсягу товару.

Позивачем було нараховано 2 682 664,08 грн штрафних санкцій, що складає лише 7,8% від загальної ціни договору та 14% вартості поставленого товару.

Таким чином, нарахована позивачем пеня та штраф не можуть бути віднесені до надмірно великих штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора та не змінює стимулюючий, компенсаційний характер неустойки на каральну санкцію.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем доказів понесення збитків внаслідок прострочення виконання зобов`язань з поставки товару, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення штрафних санкцій покладений саме на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №910/14628/17, від 13.06.2018 у справі №910/17259/17, від 14.08.2018 у справі №910/496/18, від 15.08.2018 у справі №910/21804/17, від 22.05.2019 справі №904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі №910/1338/19.

Так, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 було введено воєнний стан.

Посилання скаржника на врахування майнового стану відповідача через вплив воєнних дій на території України та відключення електроенергії на підприємстві відповідача колегія вважає необґрунтованими, оскільки такий вплив поширюється негативно на обидві сторони договору.

Договір №189/333-2022 від 11.05.2022, як і ще 12 аналогічних договорів, про що вказав сам апелянт, було укладено вже після введення на території України воєнного стану, відтак відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи з позивачем договір на постачання продукції для державних потреб оборони, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є дата, визначена у заявках до договору, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Крім цього, посилання відповідача на наслідки ракетних обстрілів агресором 10.10.2022, що спричинили тривалі відключення енергосистеми України, судом відхиляються, оскільки останні мали місце після 2 місяців з моменту отримання заявок на поставку товару та після настання строку щодо поставки першої партії товару (30.09.2022), тобто у відповідача було достатньо часу для того, щоб розпочати виконання замовлення за спірним договором, враховуючи необхідність забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану.

Згідно зі статтею 44 ГК України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Так, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №910/1338/19 викладено правову позицію, відповідно до якої юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, тому, укладаючи договір з визначеним строком поставки, сторона повинна була належним чином планувати з урахуванням виду своєї діяльності та специфіки виробництва можливість виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування інших обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу.

Окрім вищевикладеного колегія суддів зауважує, що Військова частина є установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету і входить до складу Збройних Сил України, тому недотримання вимог договору в період воєнного стану є особливо неприйнятним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апелянта про ухвалення господарським судом рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, нез`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛТЕКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/1270/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1270/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова