ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" грудня 2023 р. м. Київ

Справа № 911/1909/23

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву виконуючого обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури, яка подана у справі за позовом керівника Бориспільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області про забезпечення позову такої особи до Приватного підприємства «Соснова» про стягнення 912 569,12грн,

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі Студениківської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі позивач, Студениківська сільська рада) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Соснова» (далі відповідач, ПП «Соснова») та просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 912 569,12грн (т.1 а.с.1-20).

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається, на те, що відповідач у період з 13.10.2021 по 31.05.2022 здійснював фактичне користування 10 земельними ділянками, на яких розташовані належні йому господарські будівлі, без укладання договорів оренди землі, внаслідок чого Студениківська сільська рада Бориспільського району Київської області була позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельних ділянок в оренду, чим заподіяно збитків територіальній громаді. При цьому, прокурор вказує, на те, що позивач не вживає заходів щодо захисту відповідних прав.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.07.2023 судом відкрито провадження за поданим позовом (т.1 а.с.223-225).

Станом на 11.12.2023 розгляд відповідної справи триває.

08.12.2023 від прокурора до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПП «Соснова», які обліковуються на рахунках у банках або інших фінансових установах, за виключенням грошових коштів, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборони законом, в межах суми позову 912 569,12грн.

Заявляючи про застосування судом заходів до забезпечення позову, прокурор посилається на те, що є обґрунтовані припущення вважати, що невжиття заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач використовує земельні ділянки для обслуговування свого нерухомого майна та відмовився сплачувати збитки у розмірі орендної плати.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) унормовано, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. В силу ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.137 ГПК України).

З системного аналізу вищевказаних процесуальних приписів слідує, що забезпечення позову це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судового рішення у разі задоволення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є ефективний захист та поновлення порушених чи оспорених прав позивача, забезпечення реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову та реальність загрози утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність, зокрема передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21).

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (п. 8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

В силу вимог положень процесуального закону та судової практики Верховного Суду, що стосується забезпечення позову, заявник має надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення в період пред`явлення позову до суду.

Проте, у поданій заяві прокурор посилається лише на те, що в нього є припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушення прав позивача, оскільки відповідач тривалий час ухилявся від укладення договорів оренди земельних ділянок, які фактично ним використовувались та відмовився відшкодовувати спричинені збитки у розмірі орендної плати.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд не надає оцінки обґрунтованості доводам поданої позовної заяви, на які фактично посилається прокурор, вказуючи на те, що відповідач порушує права позивача та ухиляється від добровільного відновлення таких прав. При цьому, обґрунтування припущення про те, що у разі задоволення позову рішення суду не буде виконано або утруднено його виконання не наведено з посиланням на певні обставини, що свідчать, зокрема про зміну матеріального становища відповідача.

Поряд з цим, як вбачається із матеріалів справи позивачу на праві власності належить нерухоме майно, яке розташоване на спірних земельних ділянках, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно: від 18.10.2013 № 11148954 (механічна майстерня площею 1461,1кв.м); від 24.10.2013 № 11480388 (комплекс кормокухня, свинарні площею 842,6кв.м;) від 18.10.2013 № 11129667 (свинарник 2-х рядний площею 865,7кв.м); від 18.10.2013 № 11107246 (дім механізатора площею 112,4кв.м); від 23.10.2013 № 11431380 (свинарник площею 590,3кв.м).

Отже, у разі задоволення позову у даній справі та відсутності грошових коштів на момент виконання такого рішення суду, стягнення може бути накладене також і на відповідне нерухоме майно.

Фактичне накладення арешту на кошти на рахунках відповідача може призвести до блокування його поточної господарської діяльності, вилучення з його обороту значного розміру грошових коштів та заподіяти збитки у вигляді необхідності залучення коштів для підтримання своєї госпдарської діяльності у третіх осіб, однак такі заходи, враховуючи матеріали справи у даному випадку не є необхідним, враховуючи вищевказані обставини, що свідчать про наявність у відповідача також нерухомого майна, доказів наміру відчужити яке не надано.

Таким чином, заявляючи про необхідність вжиття заходів про забезпечення позову, прокурор не навів обставин, які свідчать про наявність обґрунтованих припущень про те, що виконання рішення у справі буде ускладнено чи унеможливлено, ефективне поновлення прав позивача не буде забезпечено.

Зважаючи на зазначене, підстав для задоволення поданої заяви не має.

Згідно ч.ч. 6,8 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 233-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви виконуючого обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області про вжиття заходів забезпечення позову (вх. №225/23 від 08.12.2023).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова