РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1243/23

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Мігди Р.Ю., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави,

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1;

в особі позивача 1: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України,

вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035; e-mail: ;

в особі позивача 2: Чернігівської обласної державної адміністрації,

вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000; e-mail: ;

до відповідача 1: Ріпкинської селищної ради, вул. Святомиколаївська, 85, смт. Ріпки, Чернігівський район, Чернігівська область, 15000; e-mail: ;

до відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000; e-mail: ;

предмет спору: про визнання недійсним наказу; усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням речових прав щодо неї

за участю повноважних представників:

від прокуратури: Трутень О.О. - прокурор відділу;

від позивача 1: не прибув;

від позивача 2: Ковальова О.В. - представник, діє в порядку самопредставництва згідно витягу з ЄДРПОУ;

від відповідача 1: не прибув;

від відповідача 2: Бойко Т.М. - представник, діє в порядку самопредставництва згідно витягу з ЄДРПОУ.

У судовому засіданні 29.11.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

07.09.2023, надійшов позов Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Чернігівської обласної державної адміністрації до відповідачів - Ріпкинської селищної ради та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, з проханням:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", у частині передачі в комунальну власність Ріпкинської територіальної громади земельної ділянки площею 21,8082 га з кадастровим номером :02:001:0242, розташованої на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району (на даний час Ріпкинської селищної ради Чернігівського району) Чернігівської області;

- усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації (), у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 21,8082 га з кадастровим номером :02:001:0242, розташованої на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району (на даний час Ріпкинської селищної ради Чернігівського району) Чернігівської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора Ріпкинської селищної ради Кривенкової З.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62956449 від 20.01.2022, з одночасним припиненням речових прав Ріпкинської селищної ради на земельну ділянку площею 21,8082 га з кадастровим номером :02:001:0242, та зобов`язати Ріпкинську селищну раду () повернути її на користь держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації ();

- усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації () в здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 21,8082 га з кадастровим номером :02:001:0242, розташованої на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району (на даний час Ріпкинської селищної ради Чернігівського району) Чернігівської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі її державної реєстрації.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ, з державної в комунальну власність територіальної громади Ріпкинської селищної ради протиправно вибула земельна ділянка площею 21,8082 га з кадастровим номером :02:001:0242, що розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення "Замглай", що належить до земель природно-заповідного фонду, цивільний оборот яких законодавчо обмежений.

11.09.2023, суд прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження в справі; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 09.10.2023; установив сторонам процесуальні строки для подачі заяв по суті спору, про що постановив ухвалу від 11.09.2023.

Учасники справи скористались правом на подачу письмових заяв по суті заявлених вимог, у порядку статей 165 - 167, 178, 184 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

22.09.2023, позивач 1 надав письмові пояснення по суті спору, якими позов підтримав у повному обсязі, просив вирішити спір за відсутності його повноважного представника.

22.09.2023, відповідач 2, у належний строк, подав відзив на позов, яким проти задоволення позову заперечив вважаючи, що прокурор не довів наявність підстав для звернення до суду з даним позовом та невірно визначив органи державної влади (позивачів 1 та 2), повноважних на звернення до суду. Зокрема, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (позивач 1), у листі-відповіді від 20.07.2023 № 25/2-11/1181-23, та Чернігівська обласна військова адміністрація (позивач 2), у листі-відповіді від 17.08.2023 № 01-01-32/14475вих (додані до матеріалів позовної заяви) не підтвердили наявність у них повноважень на звернення до суду з відповідним позовом.

Звертав увагу на те, що відповідно до статті 45 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-ХІІ, землі природно-заповідного фонду, до яких у тому числі віднесені заказники, можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Натомість, відповідно до статей 25, 26 цього Закону, власники або користувачі таких земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження. Також зауважив, що межі ландшафтного заказника «Замглай» не винесені в натурі (на місцевості) та відомості про його межі до цього часу не внесені до Державного земельного кадастру. Наявність у межах території ландшафтного заказника «Замглай» земель сільськогосподарського призначення, що на момент виникнення спірних правовідносин перебували в розпорядженні ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, підтверджується Положенням про ландшафтний заказник «Замглай», п. 1.7. якого визначений розподіл земель за видами угідь, зокрема, сіножаті та пасовища, що віднесені до земель сільськогосподарського призначення, площею 227 га та 327 га. Враховуючи, що ландшафтний заказник «Замглай» створений без вилучення земель у землевласників та землекористувачів, з метою дотримання вимог природоохоронного законодавства на всю площу сформованої спірної ділянки встановлене обмеження - код 10.4. заказник, при цьому, перехід права власності на спірну земельну ділянку до Ріпкинської селищної ради не припиняє цих обмежень. З наведеного слідує, що формування спірної земельної ділянки як земель запасу із встановленням обмеження (за кодом 10.4.) та її передача в власність територіальній громаді Ріпкинської селищної ради, не створює загроз збереження в природному стані біологічного та ландшафтного різноманіття, всупереч доводам прокурора. На думку відповідача, прокурором обраний невірний спосіб захисту речового права, в той час як скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки призведе до того, що вона перестане існувати як об`єкт цивільних прав.

25.09.2023, відповідач 1, у належний строк подав відзив на позов, яким проти задоволення позову заперечив. Підтвердив, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0242 площею 21,8082 га (спірна) знаходиться в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай». Право комунальної власності на яку зареєстроване 14.01.2022 за цільовим призначенням як землі запасу. До Державного земельного кадастру, 17.12.2019, щодо спірної земельної ділянки внесені відомості про обмеження в її використанні, що діють безстроково відповідно до положень Закону України «Про природний заповідний фонд України». Просив врахувати, що з часу передачі земельної ділянки в комунальну власність Ріпкинської селищної ради, господарська діяльність на цій ділянці не проводилась, як наслідок, відсутній негативний вплив на природнє середовище ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай».

27.09.2023 та 03.10.2023, від позивача 2, у належний строк, надійшли письмові відповіді на відзив відповідачів 1 та 2. Позов підтриманий в повному обсязі.

04.10.2023, прокурор скористався правом на подачу письмової відповіді на відзиви відповідачів 1 та 2. Позов підтриманий в повному обсязі.

Суд прийняв до розгляду перелічені вище письмові заяви сторін та прокурора по суті заявлених вимог.

09.10.2023, за результатами підготовчого засідання, суд, керуючись п.3 частини 2 статті 185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 13.11.2023, про що позивачі 1, 2 та відповідач 1 повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України, засобами електронного зв`язку, через систему Електронний суд.

13.11.2023, у судове засідання прибули представники позивача 2, відповідача 2 та прокурор.

Позивач 1 та відповідач 1 письмово клопотали вирішити спір за відсутності їх повноважних представників. Суд задовольнив клопотання про вирішення спору за відсутності їх представників, беручи до уваги, що правова позиція сторін по суті заявлених вимог, наведена в письмових заявах по суті спору.

Суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав прокурора та представників позивача 2 та відповідача 2.

Прокурор позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник позивача 2 просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі виходячи з обставин, указаних прокурором.

Представник відповідача 2 проти задоволення позову заперечив виходячи з обставин, указаних у відзиві на позов.

Суд, керуючись частиною 1 статті 216 ГПК України, відклав розгляд справи по суті на 29.11.2023, про що позивач 1 та відповідач 1 повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України, засобами електронного зв`язку, через систему Електронний суд.

29.11.2023, у судове засідання прибули представники позивача 2, відповідача 2 та прокурор; позивач 1 та відповідач 1 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені належним чином, про що свідчать наявні матеріали справи.

Суд продовжив розгляд справи по суті.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, заслухав прокурора, повноважних представників позивача 2 та відповідача 2, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України «Про території та об`єкти природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» від 04.11.2000 № 1207/2000, з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу, оголошено ландшафтним заказником загальнодержавного значення «Замглай» - природну територію площею 4428 гектарів, що на той час знаходились на території: Ріпкинської селищної ради (1139 га), Замглайської селищної ради (2275 га), Ловинської сільської ради (1014 га) Ріпкинського району Чернігівської області.

Державним управлінням екології та природних ресурсів в Чернігівській області, з метою охорони та збереження в природному стані національного надбання, ландшафтний заказник передано під охорону землекористувачам Ріпкинській та Замглайській селищним радам, Ловинській сільській раді Ріпкинського району, про що складено охоронні зобов`язання від 05.12.2000 № 16/44-578.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р утворена Ріпкинська селищна територіальна громада Чернігівського району, до складу якої, крім Ріпкинської селищної ради, увійшли 17 колишніх сільських та селищних рад, у тому числі Замглайська селищна та Ловинська сільська ради, реорганізованих шляхом приєднання до Ріпкинської селищної ради.

Згідно із охоронними зобов`язаннями від 05.12.2000 № 16/44-578 на заповідній території забороняється проведення господарської діяльності, що може спричинити шкоду заповідному об`єкту та порушити екологічну рівновагу.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 05.02.2001 № 27 затверджене Положення про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Замглай», за пунктами 1.3., 1.5., 3.1., 3.4. якого заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання щодо якого встановлений особливий режим охорони, відтворення та використання. Територія заказника може використовуватись: у природоохоронних, науково-дослідних, освітньо-виховних, оздоровчих та інших рекреаційних цілях. На території заказника забороняється діяльність, що суперечить його цілям та завданням, зокрема, проведення господарської діяльності, що може спричинити шкоду заказнику та порушити екологічну рівновагу; влаштування пасовищ для худоби та інше.

Державний контроль за додержання режиму території заказника здійснюється Міністерством екології та природних ресурсів України (наразі - Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, позивачем 1), його органами на місцях та іншими спеціально уповноваженими на це державними органами в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Зміна меж, категорії та скасування статусу території заказника проводиться згідно з чинним законодавством (п. 1.9. Положення).

За наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 21.02.2019 № 59 (зі змінами) в 2019 році проведена інвентаризація на території об`єднаних територіальних громад за додатком № 1, несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні в Державному земельному кадастрі (крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій) та розроблена технічна документація із землеустрою, в тому числі щодо земельної ділянки, розміщеної на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району, площею 21,8082 га, якій присвоєний кадастровий номер :02:001:0242 (спірна), з обмеженням в її використанні за кодом 10.4. заказник, що віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу.

За наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 17.12.2019 № 25-10887/14-19-сг затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, про які відсутні відомості в Державному земельному кадастрі, в тому числі щодо спірної земельної ділянки.

17.12.2019, до Державного земельного кадастру внесений запис про реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0242, площею 21,8082 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - землі запасу, обмеження в використанні та площа земельної ділянки, на яку поширюється його дія - заказник, площею 21,8082 га.

За наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ «Про передачу земельних ділянок у комунальну власність» Ріпкинській селищній раді в комунальну власність Ріпкинської територіальної громади передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 10372,2231 га, які розташовані за межами населених пунктів, на території Ріпкинської територіальної громади, згідно з актом приймання-передачі, в тому числі земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0242, площею 21,8082 га (спірну), щодо якої встановлене обмеження в використанні - заказник, площею 21,8082 га.

21.12.2021, Ріпкинською селищною радою (восьма сесія восьмого скликання) прийняте рішення про реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 14.01.2022, внесений запис про державну реєстрацію права власності Ріпкинської селищної ради на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0242, площею 21,8082 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 244. Підстава вчинення реєстраційних дій: наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0242, площею 21,8082 га, що розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення "Замглай", належить до земель природно-заповідного фонду, протиправно, поза волею власника - держави, вибула в власність територіальної громади Ріпкинської селищної ради.

Відтак, за доводами прокурора, наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ у частині передачі в комунальну власність спірної земельної ділянки, прийнятий з перевищенням повноважень, є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку. В той час як відомості внесенні до Державного земельного кадастру щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, не відповідають дійсності та суперечать чинному законодавству. Вважає, необхідним для відновлення попереднього становища, що існувало до порушення, є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки з одночасним припиненням щодо неї речових прав Ріпкинської селищної ради, що забезпечить ефективне поновлення порушених прав держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, як розпорядника земель природно-заповідного фонду в межах області.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідач 2 у відзиві на позов ставив під сумнів наявність у прокурора достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в межах наявного спору в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону №1697-VII).

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно на підставі закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його в власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте в власність.

Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи "Delcourtv.Belgium", "Belletv.France"). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07.12.1976, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив: "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного вибуття земель природно-заповідного фонду з державної власності порушують інтереси держави, як власника, щодо реалізації, передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Згідно із частиною 1 статті 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» уповноваженими органами державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику в сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Для забезпечення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду можуть утворюватися спеціальні підрозділи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою КМУ від 25.06.2020 № 614, Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України (Міндовкілля) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндовкілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Основними завданнями Міндовкілля, серед інших, є забезпечення формування та реалізації державної політики в сфері організації охорони та використання природно-заповідного фонду (п. 3 Положення).

Крім того, відповідно до Положення про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Замглай» (затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 05.02.2001 № 27), у межах якого знаходиться спірна земельна ділянка, п. 3.4. державний контроль за додержання режиму території заказника здійснюється Міністерством екології та природних ресурсів України (наразі - Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України, позивачем 1) в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Враховуючи, що Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України - уповноважений центральний орган виконавчої влади в спірних правовідносинах, Чернігівська обласна прокуратура 12.07.2023 звернулась до Міністерства листом № 12-739вих-23 з повідомленням про виявлені порушення інтересів держави та необхідності вжиття належних заходів реагування.

Міністерством не вжиті будь-які заходи, спрямовані на повернення спірної земельної ділянки в власність держави (лист-відповідь від 20.07.2023 № 25/2-11/11811-23).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» уповноваженими органами державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду, зокрема, є обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Відповідно до п. 3 статті 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль, зокрема, за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

За підпунктом (а) частини 1 статті 20-4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-ХІІ до компетенції обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері охорони навколишнього природного середовища належить забезпечення реалізації державної політики в сфері заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, здійснення управління та регулювання в сфері охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду України на відповідній території.

За частиною 5 статті 122 ЗК України (в редакції чинній на момент звернення до суду з позовом) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Таким чином, наразі Чернігівська обласна державна адміністрація є розпорядником земель природно-заповідного фонду в межах області.

Враховуючи, що Чернігівська обласна державна адміністрація є розпорядником земель природно-заповідного фонду, Чернігівською обласною прокуратурою, листами від 26.07.2023 № 12-823вих-23 та від 11.08.2023 № 12-902вих-23, повідомлено Чернігівську обласну державну адміністрацію про виявлені порушення законодавства при розпорядженні земельними ділянками природно-заповідного фонду.

Чернігівською обласною державною адміністрацією не вжиті будь-які заходи, спрямовані на повернення спірної земельної ділянки в власність держави. Зі змісту листів від 02.08.2023 № 01-01-32/13526 та від 17.08.2023 № 01-01-32/14475, наданих у відповідь на звернення прокурора, вбачається, що Обладміністрація не вживала та не планує вживати заходів цивільно-правового характеру з метою усунення виявлених порушень.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

З аналізу наявних матеріалів справи, суд доходить висновку про невжиття Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України та Чернігівською обласною державною адміністрацією належних заходів до усунення виявленого порушення (та відсутність у них наміру на звернення до суду), а відтак і про їх бездіяльність.

У даному випадку "нездійснення захисту" полягає в тому, що уповноважені суб`єкти владних повноважень, за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, до суду самостійно не звертались, незважаючи на очевидний характер порушень та обізнаність про них.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Міністерства та Обладміністрації.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблений висновок, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Чернігівська обласна державна адміністрація - компетентні органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, та відхиляє доводи відповідача 2 про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з відповідним позовом.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що прокурор правильно визначив позивачів у даній справі.

В якості правової підстави позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", у частині передачі в комунальну власність спірної земельної ділянки, прокурор посилається на порушення статті 117, частини 8 статті 122, частини 9 статті 149, статті 150 ЗК України.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За пунктами 1, 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2023 № 164, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику в сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, в сфері Державного земельного кадастру.

Серед основних завдань Держгеокадастру - реалізація державної політики в сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, в сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Держгеокадастру, який відповідно до установчих документів реалізує повноваження Держгеокадастру на території Чернігівської області, зокрема до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, в межах визначених Земельним кодексом України, на території області (положення про ГУ Держгеокадастр у Чернігівській області, затверджене наказом від 23.12.2021 № 603, у редакції наказу від 08.03.2023 № 85).

За частиною 4 статті 122 ЗК України, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області наділене повноваженнями з передачі в власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Чернігівської області.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За частиною 1 статті 79 ЗК України земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розроблення ДП "Центр Державного земельного кадастру" (Київська філія), в 2019 році на замовлення Держгеокадастру, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, зокрема, на території Замглайської сільської ради Чернігівської області встановлено, що в межах земельної ділянки площею 21,8082 га (якій в подальшому присвоєний кадастровий номер :02:001:0242) наявне обмеження в використанні в вигляді заказника (код 10.4.).

17.12.2019, до Державного земельного кадастру внесений запис про реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0242, площею 21,8082 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - землі запасу, обмеження в використанні та площа земельної ділянки, на яку поширюється його дія - заказник, площею 21,8082 га.

До акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ, відповідачі внесли застереження відносно земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0242, щодо обмеження в використанні, а саме заказника площею 21,8082 га.

В ході опрацювання Публічної кадастрової карти та планово-картографічних матеріалів ландшафтного заказника, їх співставленням, установлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0242, площею 21,8082 га, входить у межі ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай», що підтверджено: Департаментом екології та природних ресурсів Чернігівської ОДА (лист від 11.07.2023 № 08-07/1390, до якого додано картосхему з орієнтовним нанесенням спірної земельної ділянки), Державним підприємством «Центр Державного земельного кадастру» Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (лист від 19.07.2023 № 3/1732, до якого додану схему розташування ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай» та спірної земельної ділянки).

Відповідач 1 - Ріпкинська селищна рада, в відзиві на позов також підтвердила факт розміщення спірної земельної ділянки в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай», право комунальної власності на яку ним зареєстроване 14.01.2022 за цільовим призначення - землі запасу.

Заперечення відповідача 2 - ГУ Держгеокадастру про те, що межі ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай» не винесені в натурі (на місцевості) та відомості про його межі до цього часу не внесені до Державного земельного кадастру, не спростовують наведених вище обставин.

За частино 4 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані в власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати в запасі.

За приписами статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності, за статтею 80 ЗК України, є держава яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту частини 1, 2 статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та статті 43 ЗК України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

Землі природно-заповідного фонду набувають такого статусу внаслідок прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про оголошення / створення території та (або) об`єкту природно-заповідного фонду.

За частинами 2, 4 статті 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» регіональні ландшафтні парки, зони - буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, включені до складу, але не надані національним природним паркам, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності Українського народу, так і в інших формах власності, передбачених законодавством України.

У разі зміни форм власності на землю, на якій знаходяться заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобов`язані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відповідною перереєстрацією охоронного зобов`язання.

За статтею 25 цього Закону заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Землі ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай» (4428 га) після його створення перебувають в державній власності, про що свідчать матеріали його формування та створення за рахунок земель держзапасу: Ріпкинської селищної ради (1139 га), Замглайської селищної ради (2275 га) та Ловинської сільської ради (1014 га), які після створення заказника були землекористувачами перелічених ділянок згідно з охоронними зобов`язаннями від 05.12.2000 № 16/44-578.

Відповідно до частини 8 статті 122 ЗК України (в редакції чинній станом на 09.12.2020, на момент передачі спірної земельної ділянки в комунальну власність) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності в власність або в користування в випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, за частиною 9 якої Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки природоохоронного призначення.

Таким чином, на момент передачі спірної земельної ділянки в власність територіальної громади Ріпкинської селищної ради (09.12.2020), повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду, що перебувають в державній власності, здійснювались виключно Кабінетом Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України, листом від 28.07.2023 № 19349/0/2-23, на запит прокурора від 25.07.2023 № 12-818вих-23, повідомив, що не володіє інформацією щодо передачі з державної в комунальну власність спірної земельної ділянки, про наведені факти Секретаріату стало відомо із указаного запиту.

Враховуючи зазначене, суд установив, що ГУ Держеокадастру у Чернігівській області, як територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, не мав повноважень щодо передачі земель природно-заповідного фонду загальнодержавного значення державної форми власності в комунальну власність Ріпкинської селищної ради Чернігівської області.

Статтею 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 ГПК України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється в спосіб установлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься - відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні положення закріплені в статті 20 ГК України.

За частинами 1 та 2 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача в справі.

Суд установив, що наказ від 09.12.2020 № 35-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", в частині передачі в комунальну власність земельної ділянки площею 21,8082 га за кадастровим номером :02:001:0242, прийнятий ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області всупереч вимог Конституції України та ЗК України, поза межами компетенції цього органу, порушує виключне право власності держави на земельну ділянку обмеженої оборотоздатності та створює реальні ризики в збережені в довгостроковій перспективі природних оселищ та видів природної фауни та флори, які знаходяться під охороною, в результаті вибуття спірної земельної ділянки в комунальну власність.

Таким чином, позов у частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", в частині передачі в власність Ріпкинської територіальної громади в особі Ріпкинської селищної ради земельної ділянки площею 21,8082 га за кадастровим номером :02:001:0242, підлягає задоволенню.

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що визначені частиною 2 статті 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України, є відновлення становища, що існувало до порушення.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Вимоги в частині скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0242, площею 21,8082 га, щодо віднесення цієї ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення; скасування рішення державного реєстратора Ріпкинської селищної ради Кривенкової З.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62956449 від 20.01.2022, з одночасним припиненням речових прав Ріпкинської селищної ради на вказану земельну ділянку, є похідними.

За змістом статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України та частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

За п. 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та / або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються в стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені в зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Внесення до Державного земельного кадастру відомостей щодо земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0242, площею 21,8082 га, з віднесенням її до категорії земель сільськогосподарського призначення, не відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи, що вказана земельна ділянка розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Замглай», що в силу статей 43, 44 ЗК України свідчить про її належність до категорії земель природно-заповідного фонду.

За висновком суду, необхідним для відновлення становища, що існувало до порушення, є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та припинення речових прав Ріпкинської селищної ради щодо цієї ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному статтею 391 ЦК України, з метою усунення власником перешкод у користуванні та розпорядженні землями природно-заповідного фонду, шляхом повернення до попереднього стану, що існував до порушення.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Прокурор, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України та Чернігівської обласної державної адміністрації, вибрав належний спосіб захисту, оскільки задоволення вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0242, з одночасним скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності та припинення цього права забезпечить відновлення прав держави на спірну земельну ділянку, шляхом повернення до попереднього стану, що існував до вчинення цих реєстраційних дій.

При ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (п. 5 частина 1 статті 237 ГПК України).

За статтею 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, за рахунок відповідачів має бути відшкодований судовий збір у розмірі 8052,00 грн (в рівних частинах, по 4026,00 грн з кожного).

Керуючись статтями 42, 46, 47, 53, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) в інтересах держави в особі позивачів - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (вул. Митрополита Василя Липківського, 35, м. Київ, 03035; ) та Чернігівської обласної державної адміністрації (вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000; ) до відповідачів - Ріпкинської селищної ради (вул. Святомиколаївська, 85, смт. Ріпки, Чернігівська область, 15000; ) та Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11-А, м. Чернігів, 14000; ), задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 35-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", у частині передачі в власність Ріпкинської територіальної громади земельної ділянки площею 21,8082 га, за кадастровим номером :02:001:0242, розташованої на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району (на даний час Ріпкинської селищної ради Чернігівського району) Чернігівської області.

3. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації () у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 21,8082 га, за кадастровим номером :02:001:0242, розташованою на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району (на даний час Ріпкинської селищної ради Чернігівського району) Чернігівської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора Ріпкинської селищної ради Кривенкової З.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62956449 від 20.01.2022, та одночасного припинення речових прав Ріпкинської селищної ради на вказану земельну ділянку, та зобов`язання Ріпкинської селищної ради () повернути вказану земельну ділянку на користь держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації ().

4. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Чернігівської обласної державної адміністрації () у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 21,8082 га, за кадастровим номером :02:001:0242, розташованою на території Замглайської селищної ради Ріпкинського району (на даний час Ріпкинської селищної ради Чернігівського району) Чернігівської області, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі її державної реєстрації.

5. Стягнути з Ріпкинської селищної ради (вул. Святомиколаївська, 85, смт. Ріпки, Чернігівська область, 15000; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) судовий збір у сумі 4026,00 грн.

6. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 11А, м. Чернігів, 14000; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) судовий збір у сумі 4026,00 грн.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 11.12.2023.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко