ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" грудня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4655/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. розглянувши заяву Приватного підприємства «БАУТЕХ» про забезпечення позову за вх. № 2-1795/23 від 29.11.2023р. у справі № 916/4655/23

за позовом Приватного підприємства «БАУТЕХ» (65085, м. Одеса, вул. Моторна, 8/61, )

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, ), 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, )

про стягнення 48 269 443грн.

В С Т А Н О В И В:

Господарським судом Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. розглядається справа №916/4655/23 за позовом Приватного підприємства «БАУТЕХ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» про стягнення 48 269 443грн.

Так в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 14.12.20118р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» було укладено договір Генерального підряду №14/12/19-01, згідно з яким Замовник доручає а Підрядник зобов`язується на умовах, що передбачені цим договором та умовах проектної документації, виконати своїми чи /та залученими силами будівельні роботи за адерсою: пров. Красний.

За посиланнями позивача, на виконання умов укладеного між сторонами договору він виконав обумовлені договором роботи, а замовник не сплатив вартість цих робіт.

10.08.2020р. сторони уклали додаткову угоду до договору Генерального підряду №14/12/18-01 від 14.12.2018р., яка підтверджує що будівельні роботи виконані Генеральним підрядчиком у повному обсязі; Замовник визнає роботи такими, що відповідають вимогам договору за якістю, повноті та своєчасності виконання; Замовник не сплатив вартість робіт; сума боргу Замовника перед Генеральним підрядчиком становить 33 178 320грн., що еквівалентно 1 200 000 доларів США. Відповідно до п1.2 додаткової угоди від 10.08.2020р. сторони погодили новий графік погашення заборгованості, починаючи з 01.06.2021р. та закінчуючи 01.12.2021р.

Крім того, як зазначає позивач Актом звірки взаєморозрахунків сторони станом на 10.08.2020р. зафіксували суму боргу в розмірі 1 200 000 доларів США.

Також як вказує позивач відповідно до п.1.3 Додаткової угоди від 10.08.2020р. сторони домовились, що виконання Замовником своїх зобов`язань за Договором підряду та цією Угодою забезпечується поручительством ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО», а також іпотекою другої черги нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення трансформаторної, яке знаходиться за адерсою: м. Одеса, вул. Дерибасівська 23 / Красний провулок 1, загальною площею 26,3 кв.м, що належить Іпотекодавцю ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО».

Так, 10.08.2020р. між ПП «БАУТЕХ», Поручителем ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» та Боржником ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» було укладено договір поруки №10/08/20-01, за умовами якого у разі порушення Боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Разом з тим, як вказує позивач, відповідачі свого обов`язку щодо оплати вартості виконаних робіт в обумовлені додатковою угодою від 10.08.2023р. строк не виконали, що стало підставою для його звернення до суду, за захистом свого порушеного права.

29.11.2023р. за вх. №1795/23 до суду від Приватного підприємства «БАУТЕХ» надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банках (фінансових установах) та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження; накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банках (фінансових установах) та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження; накладання арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО», в межах ціни позову у розмірі 48 269 443грн.

При цьому в обґрунтування відповідної заяви, заявник вказує що даний позов потребує забезпечення шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких фінансових установах та належать відповідачам та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження та на майно, яке належить відповідачам в межах ціни позову у розмірі 48 269 443грн., оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Заявник зазначає, що борг за виконані позивачем роботи виник ще 10.08.2020р., що підтверджується актом звірки розрахунків, що потягнуло укладання додаткової угоди №1 від 10.08.2020р., згідно якої сторони узгодили новий план розрахунків. За вказаним планом розрахунків першій платіж повинен був буди зроблений 01.06.2021р., а останній платіж 01.12.2021р. Проте, як вказує заявник після узгодження розрахунків ніяких платежів з боку відповідачів зроблено не було.

Оскільки відповідач з серпня 2020 року не вчиняє жодних дій щодо оплати грошових коштів позивачу за виконану роботу, вказані дії відповідачів свідчать про потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення, а отже, обґрунтованим є припущення, що майно (в тому числі грошові суми, рухоме майно), яке є у відповідачів, можуть зникнути.

Заявник зауважує, що згідно витягів з реєстру речових прав, ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» не має у власності ніяких об`єктів нерухомого майна, а ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» має у власності об`єкти нерухомого майна, на які може бути накладено арешт та згодом звернено стягнення у випадку постановлення рішення на користь позивача.

При цьому, як вказує заявник, враховуючи той факт що відповідальність відповідачів перед позивачем носить солідарний характер, з огляду на інформацію, яка міститься у витягах з реєстру речових прав, заходи забезпечення позову мають бути накладені на грошові кошти обох відповідачів, та майно ТОВ «ГОТЕЛЬ МІЛАНО».

Отже, на переконання заявника невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, а саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача у разу задоволення позову та виконанню постановленого судового рішення, що повністю відповідає принципам Європейського суду.

Розглянувши заяву Приватного підприємства «БАУТЕХ» про забезпечення позову, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Слід зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Таким чином, виходячи з того, що між сторонами існує спір щодо сплати заборгованості за виконані роботи, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідачів, присудженої до стягнення суми заборгованості, ігнорування відповідачами з серпня 2020р. свого обов`язку щодо сплати наявної заборгованості, існують обґрунтовані сумніви щодо можливості реального виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 48 269 443грн.

При цьому, відповідно до п.4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує виноски щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

03 березня 2023 року Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в рамках справи № 905/448/22 досліджував питання щодо подвійного забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна).

Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із Позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Здійснивши на основі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову, суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову в вигляді накладання арешту на грошові кошти та майно відповідача 2 є обґрунтованим та співмірним.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже з урахуванням наведеного вище, суд вважає можливим та доцільним задовольнити заяву Приватного підприємства «БАУТЕХ» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банках (фінансових установах) та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження; накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банках (фінансових установах) та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження; накладання арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО», в межах ціни позову у розмірі 48 269 443грн.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків будь-яких осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч.5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню. Частиною 8 ст.140 ГПК України встановлено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також, не перешкоджає подальшому розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

При цьому суд зазначає, що відповідна ухвала винесена 11.12.2023р. у зв`язку з призупиненням роботи в КП Діловодство спеціалізованого суду згідно з наказом керівника апарату суду від 30.11.2023 та відновленням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду з 08.12.2023р. згідно з наказом голови суду від 07.12.2023р.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 141, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного підприємства «БАУТЕХ» про забезпечення позову (2-1795/23 від 29.11.2023) - задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банках (фінансових установах) та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, ) та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження; накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банках (фінансових установах) та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, ) та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження; накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, ), в межах ціни позову у розмірі 48 269 443грн.

Стягувачем є: Приватне підприємство «БАУТЕХ» (65085, м. Одеса, вул. Моторна, 8/61, )

Боржниками є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО АПАРТАМЕНТИ» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, );

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОТЕЛЬ МІЛАНО» (65026, м. Одеса, пров. Красний, 1, )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Погребна Катерина Федорівна