ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2023 р. Справа№ 910/15931/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Новицька С.В. за ордером , Єрмаков М.О. директор;

від відповідача 1: Бишовець В.А. самопредставництво;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: Кір`яков А.С. адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 (повний текст складено 08.07.2022)

у справі №910/15931/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл"

до 1. Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві;

3. Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" (далі - позивач, Товариство) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом, та, з врахуванням заяви про зміну підстав позову, просило стягнути солідарно з Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (наразі - Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)) (далі - відповідач 1, Департамент) через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - відповідач 2, Казначейство) та з Комунального підприємства "Київблагоустрій" (далі - відповідач 3, Підприємство) майнову шкоду у розмірі 9 344 700,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на праві власності володіє нежитловою будівлею площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б (далі - спірна будівля), однак у 15.08.2017 Департаментом було прийняте незаконне рішення у формі доручення про знесення належної позивачеві спірної будівлі і вночі 22.08.2017 працівники Департаменту та Підприємства розпочали знищувати спірну будівлю та майно, що в ній знаходиться, внаслідок чого позивачу було завдано майнову шкоду (збитки) у заявленому до стягнення розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з КП "Київблагоустрій" на користь ТОВ "Центр-Ритейл" 696 000 грн майнової шкоди та 10 440 грн судового збору у доход Державного бюджету України. У позові до КП "Київблагоустрій" в іншій частині відмовлено. У позові до Департаменту та ГУ ДКС України у м. Києві відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постановою Верховного Суду від 19.10.2021 касаційну скаргу Товариства було задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції зазначив, що правомірність виникнення права власності на самочинне будівництво була підтверджена державою судовим рішенням у справі №5011-47/1684-2012 і саме на підставі такого судового рішення було проведено державну реєстрацію речового права. Однак, відповідні доводи позивача не були враховані судами попередніх інстанцій, як і посилання позивача у письмових поясненнях та в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №826/7687/17. У названій постанові апеляційний адміністративний суд наголосив на тому, що: рішенням Господарського суду від 23.03.2012 у справі №5011-47/1684-2012 було надано правову оцінку правомірності будівництва на земельній ділянці по пров.Політехнічному, 2Б, у м. Києві та її відповідність вимогам статті 376 Цивільного кодексу України; висновок суду першої інстанції (Окружного адміністративного суду міста Києва) про те, що спірна будівля є об`єктом самочинного будівництва суперечить рішенню Господарського суду міста Києва від 23.02.2012 №5011-47/1684-2012.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що не було зроблено висновків із посиланням на наявні в матеріалах справи докази щодо статусу спірної будівлі (тимчасова чи капітальна споруда), тоді як від визначення статусу спірної будівлі залежить те, які саме норми матеріального права підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін та які висновки Верховного Суду мали врахувати суди, про що слушно зазначає позивач у касаційній скарзі.

Також, з`ясуванню, серед іншого, підлягало питання щодо існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням (дорученням) Департаменту про проведення демонтажу та втратою позивачем майна, оскільки згадане доручення є формою рішення розпорядчого характеру, що підлягало обов`язковому виконанню КП "Київблагоустрій", яке підпорядковане Департаменту, позаяк саме на виконання доручення, а не за власною ініціативою, КП "Київблагоустрій" здійснено демонтаж спірної будівлі, у зв`язку з чим позивач втратив це майно як об`єкт права власності.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" 348 000,00 грн майнової шкоди.

Стягнуто з Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" 348 000,00 грн майнової шкоди.

Стягнуто з Департаменту та Підприємства в дохід Державного бюджету України по 5 220,00 грн судового збору з кожного.

У задоволенні позову до Департаменту та Підприємства в іншій частині відмовлено. У позові до Казначейства відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у серпні 2017 року було демонтовано тимчасові споруди; фактичне "будівництво" об`єкта нерухомого майна не здійснювалось, а наявні у позивача документи щодо цього "будівництва" не є допустимими доказами; існування торгового ряду з 14-ти тимчасових споруд уздовж провулку Політехнічного встановлено судовими рішеннями за період з травня по листопад 2011 року; Товариство та ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" намагаються двічі притягнути відповідачів 1, 3 до відповідальності за одне порушення, а саме за демонтаж у серпні 2017 року торгового ряду з 14 тимчасових споруд; у позивача відсутнє право власності/користування земельною ділянкою; рішення щодо демонтажу споруди приймалося Департаментом, а безпосередні дії щодо демонтажу вчинялись ТОВ "Вістекс-Компані"; стягнення з відповідача 3 грошових коштів не відповідає положенням статті 25 Бюджетного кодексу України.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки демонтаж споруди позивача було проведено у зв`язку з порушенням ним Правил благоустрою міста Києва та невиконанням вимог приписів щодо їх усунення; судові рішення у адміністративній справі №826/11257/18, на які послався суд, були скасовані, а справа направлена на новий розгляд; позивачу не надавалась земельна ділянка для будівництва, а у наявних в матеріалах справи технічних паспортах зазначені кардинально різні характеристики; земельна ділянка, на якій була розташована спірна споруда, була самовільно зайнята, а у листопаді 2017 року їй було надано статус скверу; надані позивачем висновки експертиз щодо вартості демонтованої споруди не можуть братись до уваги, оскільки дослідження експертами проводились шляхом використання порівняльного методу з іншими капітальними, а не тимчасовими спорудами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл", також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки новий технічний паспорт від 15.08.2016 був виданий у зв`язку із здійсненням перебудови і поліпшенням майна; суд не взяв до уваги Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта нежилої будівлі, який узгоджується із відомостями у вказаному технічному паспорті, а наявність фундаменту підтверджується фотографіями; посилання на висновок будівельно-технічного дослідження КНДІСЕ від 25.10.2017 є безпідставними, оскільки дослідження здійснювалось через місяць після знесення спірної будівлі; розмір завданої шкоди підтверджується наявними у матеріалах справи висновками експертів; судом присуджено до стягнення суму збитків, яка не відповідає реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи; суд вийшов за межі позовних вимог, розглядаючи питання введення в експлуатацію нерухомого майна та чи є знесена споруда нерухомим майном чи тимчасовою спорудою, чи був фундамент у знесеної будівлі, чи була цегляна смужка, вдавшись до перегляду та експертної оцінки рішень судів у інших справах.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційні скарги просив задовольнити апеляційні скарги відповідачів 1, 3 та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, оскільки здійснене позивачем будівництво було самочинним. Також вказав, що Департамент є органом місцевого самоврядування та фінансується з бюджету міста Києва, тому у разі задоволення позову стягнення шкоди повинно здійснюватись з бюджету міста Києва, а не з Державного бюджету України.

Відповідач 3 у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечив проти її задоволення з підстав, викладених у власній апеляційній скарзі, тому просив відмовити у задоволенні скарги позивача, скасувати рішення та відмовити у позові повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 апеляційні скарги Підприємства, Департаменту та Товариства залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 змінено та викладено пункт 2 його резолютивної частини у наступній редакції:

"Стягнути з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, 10, кв. 37; ) 348 000 (триста сорок вісім тисяч) грн 00 коп. майнової шкоди.".

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 травня 2023 року касаційні скарги Товариства, Підприємства та Департаменту задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що:

- дії Департаменту та інспекторів Підприємства у сфері благоустрою населеного пункту здійснюються ними як суб`єктами владних повноважень та у чітко визначеному порядку, зокрема інспектором Підприємства виноситься припис з вимогою про усунення порушень, у випадку подальшого невиконання якого Департаментом приймається рішення про демонтаж, тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме норма статті 1173 Цивільного кодексу України та підлягають з`ясуванню обставини наявності протиправної поведінки відповідачів 1, 3, збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою Департаменту та Підприємства і збитками;

- держава фактично визнала законність набуття права власності на спірне у цій справі майно, підтвердивши наявність такого права у позивача;

- судовими рішеннями у справі №910/18559/16 підтверджено, що Товариство, як новий власник нежитлової будівлі, набув право користування земельною ділянкою, на якій така споруда розміщена тому у діях Товариства відсутнє самовільне зайняття спірної земельної ділянки, що спростовує відповідні доводи відповідачів;

- посилання Підприємства на судові рішення за період з травня по листопад 2011 року правомірно відхилені апеляційним судом, оскільки ці справи стосувались тимчасових споруд (торгівельних рядів) площею 55 кв.м. та 285 кв.м., а не спірної будівлі площею 218,1 кв.м.;

- судами були враховані вказівки Верховного Суду у постанові від 19.10.2021 у цій справі та встановлено співвідношення дій Департаменту та Підприємства при проведенні демонтажу спірної будівлі та зроблені правильні висновки про відсутність підстав для стягнення з відповідачів у солідарному порядку завданої позивачеві шкоди, оскільки не можна вважати, що шкода неподільна і завдана спільними діями відповідачів 1, 3, а тому завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню в рівних частинах;

- протиправність дій та рішень відповідачів 1, 3 щодо демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м. встановлена судовими рішеннями у справі №826/11257/18;

- суд касаційної інстанції погоджується із судом другої інстанції щодо відхилення доводів Підприємства про те, що останній є неналежним відповідачем у справі про стягнення збитків;

- позивачем доведено сукупність необхідних складових для відшкодування останньому завданої майнової шкоди, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин та наданих сторонами доказів про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями Департаменту і Підприємства та наслідками у вигляді знесення (знищення) майна позивача внаслідок протиправних дій відповідачів 1 та 3, якими позивач був позбавлений права власності на належне йому станом на 22.08.2017 майно - нежитлову будівлю площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б;

- судовими рішеннями, які набрали законної сили, спростовуються доводи відповідачів 1 та 3 щодо віднесення спірної будівлі до тимчасових споруд, про що правильно зазначив у своїй постанові суд другої інстанції і касаційний господарський суд погоджується із висновками судів про те, позивачем доведена суду належність спірної будівлі до об`єктів нерухомого майна;

- розмір шкоди позивач оцінює у сумі 9 344 700,00 грн, на підтвердження чого ним до суду першої інстанції були надані висновок судового експерта Свериди О.М за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 31.07.2019;

- за результатами проведення судової експертизи експертами КНДІСЕ надано висновок від 18.09.2020, згідно якого ринкова (дійсна вартість) нежилої будівлі загальною площею 218,1 кв.м. по провулку Політехнічному, 2-Б у м. Києві станом на дату оцінки 22.08.2017 (час її знесення) складала 9 329 849,00 грн;

- визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, колегія суддів апеляційного господарського суду погодилась із висновком суду першої інстанції щодо покладення в основу такого обрахунку доказів, а саме, копії договору будівельного підряду від 20.07.2009 №25/07, акта здачі-приймання виконаних робіт від 22.12.2009, відповідно до яких витрати на будівництво спірної нежитлової склали 696 000,00 грн;

- апеляційний господарський суд не дав належної оцінки вказаним висновкам експертів та не мотивував жодним чином, чому саме надав перевагу доказам від 2009 року, не спростував доводів позивача про те, що договір був підписаний в 2009 році попереднім власником майна, а з часу підписання цього договору до моменту розгляду справи минуло 10-12 років, не врахував зміни власника приміщення, зміни ціни на будівельні матеріали та будівельні роботи, інфляції, перебудови вказаного приміщення новим власником, з видачею нового Технічного паспорта у 2016 році тощо;

- суд другої інстанції, у разі обґрунтованих сумнівів, з власної ініціативи міг призначити додаткову або повторну судову експертизу, проте, цим правом не скористався, відхиляючи у якості доказів чисельні експертні дослідження, надані позивачем та призначені судом.

Таким чином, з урахуванням мотивів, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, при новому розгляді справи, апеляційному господарському суду належить встановити на підставі належних та допустимих доказів дійсний розмір збитків, завданих позивачеві незаконними діями відповідачів 1 і 3, з огляду на ринкову вартість знесеного нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідач 3 у письмових поясненнях від 02.08.2023 вказує, що у період з грудня 2011 року по серпень 2016 року відбувся демонтаж об`єкта нерухомого майна, право власності на який було визнано рішенням суду у справі №5011-47/1684-2012, та будівництво нового об`єкта; у позивача відсутня будь-яка проектно-дозвільна документація на будівництво нового об`єкту та/або проведення реконструкції, що є наслідком самочинного будівництва, тому у нього відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідачів судовими експертами, при проведенні досліджень не встановлено дійсні характеристики споруди, тому наявні у матеріалах справи висновки експертів не є достовірними доказами; при демонтажі конструкцій у демонтованих об`єктів не виявлено ознак улаштування підземних конструкцій, які б могли бути класифіковані як фундаменти. До пояснень додано ряд доказів, які не подавались суду першої інстанції.

07.08.2023 відповідач 3 подав клопотання про призначення у справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз, на вирішення яких поставити питання: який вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт тощо) фактично виконаний Товариством; яка ринкова вартість спірної будівлі станом на час її знесення; яка вартість матеріалів, з яких була побудована спірна будівля станом на час її знесення.

Позивач у письмових поясненнях, поданих 09.08.2023, вказав, що право власності та конструктивний опис належної йому і незаконно знесеної будівлі підтверджується наявними у матеріалах справи доказами; незаконність знесення підтверджується судовими рішеннями; висновками різних експертиз, наявними у справі, встановлено розмір шкоди, який фактично не відрізняється; у поясненнях від 02.08.2023 представник відповідача 3 спотворює та перекручує матеріали справи, а додані до пояснень додаткові докази не підлягають прийняттю, оскільки подані з порушенням норм процесуального законодавства та не мають відношення до даної справи.

У письмових поясненнях (уточнених), поданих 12.09.2023, позивач додатково навів заперечення проти посилань відповідача 3 на те, що наявні у матеріалах справи висновки експертиз є недостовірними доказами; також вказує, що спірна будівля була побудована з червоної цегли, мала фундамент з бетону та станом на 31.07.2017 її ринкова вартість становила 264337 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна. До пояснень додана копія звіту про оцінку майна від 31.07.2017.

Відповідач 1 у письмових поясненнях від 25.09.2023 вказав, що судові рішення у адміністративній справі №826/11257/18 перебувають на розгляді у Верховному Суді; матеріали справи не містять належних доказів того, що спірна будівля була капітальною спорудою, надані позивачем докази складені на його замовлення та в його інтересах, а проведеною експертизою від 25.10.2017 було встановлено відсутність ознак улаштування підземних конструкцій, які могли бути класифіковані як фундаменти; наявні у матеріалах справи висновки експертиз мають недоліки та складені без врахування доказів, які подавались сторонами під час подальшого розгляду справи. Також вказав, що рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 №6870/6911 було змінено найменування Департаменту і на даний час він має назву Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), тому просить змінити найменування відповідача 1 у даній справі.

25.09.2023 відповідачем 3 подані письмові пояснення відносно звіту про оцінку майна, доданого позивачем до письмових пояснень (уточнених), в яких відповідач 3 вважає, що вказаний звіт має суттєві недоліки. До пояснень відповідачем 3 додано ряд додаткових доказів.

Сторони неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд апеляційних скарг в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 ГПК України, шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронних документів.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача 2.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, просили її задовольнити, також заперечили проти задоволення апеляційних скарги відповідачів 1 і 3.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача 1, просив її задовольнити, також заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник відповідача 3 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача 3, просив її задовольнити, також підтримав клопотання про призначення судової експертизи та заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При новому апеляційному розгляді справи позивачем і відповідачем 3 до своїх письмових пояснень були додані нові докази, які не були надані суду першої інстанції, однак, вони жодним чином не обґрунтували причин неподання цих доказів суду першої інстанції, тому вказані докази не приймаються, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Клопотання відповідача 3 про призначення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз відхилено судом, оскільки наявні у матеріалах справи докази дозволяють повно та всебічно встановити всі обставини справи.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, виконавши вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги відповідачів 1 і 3 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2012 у справі №5011-47/1684-2012 за позовом Громадської організації "Спілка підприємців "Жовтнева" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробудстандарт" та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві визнано за Громадською організацією "Спілка підприємців "Жовтнева" право власності на нежитлову будівлю по пров. Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва загальною площею 218,1 кв.м.; зобов`язано Інспекцію державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва зареєструвати Громадській організації "Спілка підприємців "Жовтнева" декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: пров. Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва загальною площею 218,1 кв.м.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта "Нежитлова будівля літ. "А" ГО "Спілка підприємців "Жовтнева", що знаходяться за адресою: м. Київ, Солом`янський район, провулок Політехнічний, 2Б", затвердженого ТОВ "Столичне бюро незалежних будівельних експертиз та технічного нагляду" (ліцензія АВ №555462) (том 4, а.с. 184-187), за результатами проведеного технічного обстеження названого об`єкта, замовником якого є ГО "Спілка підприємців "Жовтнева", встановлено їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, їх безпечна експлуатація можлива.

Відповідно до Журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ будинку нежитлових будівель літ "А" по провулку Політехнічному, 2Б, у Солом`янському районі міста Києва (том 4, а.с.188-189), який є додатком до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, загальна площа об`єкту: нежитлових будівель літ "А" провулку Політехнічному, 2Б, у Солом`янському районі міста Києва складає загалом 218,1 кв.м.

Згідно з технічним паспортом на громадський будинок нежитлової будівлі по провулку Політехнічному, 2-Б, від 18.02.2013 (том 4, а.с. 44-48) фундамент будівлі - цегляна смужка, стіни - металопрофіль, покрівля - ас/фан, перекриття - металевий каркас, підлога - дерев`яна лінолеум, електрика - так, водопровід, каналізація, газопровід, опалення - відсутні. Рік побудови - 2009.

07.07.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації "Будівництво нежитлової будівлі по пров. Політехнічному, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва" за №КВ8 (том 4, а.с. 172-174).

Згідно протоколу №1 від 26.03.2013 установчих зборів засновників ТОВ "Центр-Ритейл" вирішено сформувати частку ГО "СП Жовтнева" в статутному капіталі ТОВ "Центр-Ритейл" за рахунок внесення до статутного капіталу майна - нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Політехнічний, 2-Б, площею 218,1 кв.м., що належить ГО "СП Жовтнева" на праві власності.

Державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Києві 15.07.2013 видано Свідоцтво про право власності №6223601 на нерухоме майно за адресою: місто Київ, провулок Політехнічний, 2-Б, ТОВ "Центр-Ритейл".

На підставі вказаного свідоцтва 15.07.2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис 1656642 про реєстрацію за ТОВ "Центр-Ритейл" права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: пров. Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва загальною площею 218,1 кв.м.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта "Нежитлова будівля за адресою: м.Київ, провулок Політехнічний", 2-Б, виконаного експертом Сокологорським І.Г. на замовлення ТОВ "Центр-Ритейл" та затвердженого 04.07.2016 ФОП Турчиним В.М. (том 1, а.с. 77-105), опис основних елементів будівлі має наступний вигляд:

1.Основи і фундаменти - дані про склад ґрунтів відсутні. Фундаменти повздовжні залізобетонні та цегляні;

2. Зовнішні стіни - цегляні з контрфорсами;

3. Перегородки - перегородки виконані по металевому каркасу із двостороннього гіпсокартону зі звукоізоляцією;

4. Покриття, покрівля - металопрофіль;

5. Підлога - бетонна підготовка, цементна стяжка, керамічна плитка, лінолеум;

6. Заповнення віконних та дверних перерізів - заповнення віконних перерізів металопластикове, вхідні двері металопластикові. Зовні вікна захищені ролетами;

7. Водопостачання - відсутнє;

8. Електропостачання - внутрішнє електропостачання від міської мережі через лічильник обліку;

9. Каналізація - відсутня.

Згідно з технічним паспортом від 15.08.2016 (том 1, а.с. 21-27) на громадський будинок нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, провулок Політехнічний, буд. 2-Б, площею 218,1 кв.м., виготовленим ФОП Левко Т.Г., рік побудови будівлі - 2009, фундамент будівлі - бетон, стіни - цегла + скління, покрівля - металопрофіль, перекриття - метал, підлога - бетон, електрика - так, водопровід, каналізація, газопровід, опалення, ліфт, сміттєпровід - відсутні.

Господарськими судами розглядалася справа №910/18559/16 за позовом Київської міської ради до ТОВ "Центр-Ритейл" про зобов`язання останнього звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її позивачеві, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги у справі №910/18559/16 були обґрунтовані тим, що Товариство без достатніх правових підстав займає земельну ділянку площею 0,0775 га, розташовану за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі №910/18559/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2017, у задоволенні позовних вимог Київської міської ради було відмовлено.

У зазначених судових рішеннях встановлено наступні обставини:

- ТОВ "Центр-Ритейл" є власником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: пров. Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва, площею 218,1 кв.м;

- технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) була подана відповідачем до Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради 25.09.2013, а проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки складений у 2014 році. Проте, доказів затвердження вказаного проекту землеустрою, укладення договору оренди земельної ділянки та державної реєстрації його прав відповідач суду не надав. Відповідач також не надав суду доказів оскарження бездіяльності позивача;

- після набуття у власність нежитлової будівлі відповідач звернувся до Київської міської ради із клопотанням, яке зареєстроване за №08/20402 від 13.12.2013, про надання дозволу на розроблення проектної документації щодо надання в оренду земельної ділянки площею 0,08 га за адресою пров.Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва. Результати розгляду вказаного клопотання Київською міською радою в матеріалах справи - відсутні;

- 07.02.2014 Товариство повідомленням №1/02-2014-ЦР повідомило Київську міську раду про те, що ним замовлено розроблення документації із землеустрою без надання дозволу Київської міської ради у зв`язку зі спливом строків, передбачених для отримання відповідного рішення щодо надання такого дозволу чи щодо мотивованої відмови про його надання;

- ТОВ "Центр-Ритейл", як новий власник нежитлової будівлі по пров.Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва, набуло право користування земельною ділянкою, на якій така споруда розміщена та в діях відповідача відсутнє самовільне зайняття спірної земельної ділянки, оскільки виходячи із приписів статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України Товариство, ставши власником будівлі, правомірно ініціювало одержання спірної земельної ділянки у користування.

10.08.2017 Комунальним підприємством "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено приписи про усунення порушень Правил благоустрою міста Києва, з вимогою, зокрема, до ТОВ "Центр-Ритейл" про надання дозвільної документації.

15.08.2017 Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації було видано Комунальному підприємству "Київблагоустрій" доручення №064-8522 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, зокрема, за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

22.08.2017 КП "Київблагоустрій" на підставі вказаного доручення було здійснено демонтаж об`єктів нерухомого майна (гаража) за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Вважаючи рішення, оформлене дорученням в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі протиправним, ТОВ "Центр-Ритейл" звернувся з адміністративним позовом до суду (справа №826/11257/18) про визнання протиправним і скасування рішення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформленого дорученням від 15.08.2017 №064-8522, в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б (торгівельного ряду з ролетів або кіосків по пров. Політехнічному, 2-А), та визнання незаконними дій відповідачів щодо демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

За результатами вирішення названого адміністративного спору рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 у справі №826/11257/18, визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене дорученням від 15.08.2017 №064-8522, в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б (торгівельного ряду з ролетів або кіосків по пров.Політехнічному, 2-А).

Визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2022 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 у справі № 826/11257/18. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2023 було прийнято до касаційного розгляду заяву Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про приєднання до касаційної скарги Комунального підприємства "Київблагоустрій".

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.01.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зупинення дії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 у справі №826/11257/18.

Таким чином, на даний час рішення суду першої та апеляційної інстанції у адміністративній справі №826/11257/18 набрали законної сили і їх дія не зупинена.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, ТОВ "Центр-Ритейл" посилається на те, що спільними неподільними рішеннями та діями Департаменту та Підприємства йому заподіяна шкода у вигляді збитків від знищення належного йому нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею 218,1 кв.м. по провулку Політехнічному, 2-Б, у м. Києві.

Розмір шкоди позивач оцінює у сумі 9 344 700,00 грн, на підтвердження чого ним до суду першої інстанції були надані висновок судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 31.07.2019 №32/19 (том 1, а.с. 185-206), висновок судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 09.01.2020 №52/19 (том 2, а.с. 30-62).

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі, КНДІСЕ).

За результатами проведення вказаної експертизи експертами КНДІСЕ надано висновок №8673/20-42/8674/20-43 від 18.09.2020 (том 3, а.с. 26-41), згідно якого ринкова (дійсна вартість) нежилої будівлі загальною площею 218,1 кв.м. по провулку Політехнічному, 2-Б, у м. Києві станом на дату оцінки 22.08.2017 (час її знесення) складала 9 329 849,00 грн.

Також у матеріалах справи міститься висновок КНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25.10.2017 №17387/17-42 (том 3, а.с. 158-164), наданий суду Підприємством, згідно якого, зокрема, за адресою по провулку Політехнічному, 2-4, у м. Києві об`єктів, які належать до об`єктів нерухомого майна не виявлено; на ділянці не виявлено ознак улаштування підземних конструкцій, які б могли бути класифіковані як фундаменти у розумінні Державних будівельних норм та підтверджували б наявність (у минулому часі) будівель або споруд (нерухомого майна).

Заперечуючи проти позову як у суді першої інстанції, так і у апеляційних скаргах, відповідачі посилались на те, що позивачем не доведено в їх діях повного складу цивільного правопорушення, оскільки спірна будівля не була об`єктом нерухомого майна і була побудована самочинно, тому її демонтаж був здійснений на законних підставах, а розмір заявленої до стягнення шкоди не доведений належними і допустимими доказами.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково, стягнуто з Департаменту та Підприємства на користь Товариства по 348 000,00 грн майнової шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність в діях Департаменту та Підприємства повного складу цивільного правопорушення, однак розмір завданої ними шкоди має визначатись виходячи з договору будівельного підряду від 20.07.2009 №25/07, згідно якого витрати на будівництво спірної нежитлової будівлі склали 696 000 грн. Також суд прийшов до висновку, що не можна вважати, що шкода неподільна і завдана спільними діями, а тому завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню в рівних частинах.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не може у повній мірі погодитись із цими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також встановлено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, у тому числі, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині 2 статті 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі з приводу стягнення заявленої позивачем до стягнення суми, є позадоговірними, а тому до цих правовідносин застосовуються положення глави 82 Цивільного кодексу України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди наведено, зокрема, у статтях 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Згідно норм Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.01.2011 №94, у спірних правовідносинах Департамент наділений контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста Києва, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою у відповідності з пунктами 13.3.2, 13.3.3 Правил.

У свою чергу, відповідно до Статуту Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.02.2007 №167, метою діяльності Підприємства, зокрема, є здійснення заходів, які забезпечують дотримання юридичними та фізичними особами правил благоустрою у м. Києві, у тому числі, шляхом внесення приписів та складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно з пунктом 3.2.6 Статуту предметом діяльності Підприємства є демонтаж, перевезення та зберігання безхазяйного майна (кіосків, павільйонів, гаражів, рекламоносіїв, залишків будівельних матеріалів, автомобілів та ін.) та самовільно розміщених об`єктів, що порушують правила благоустрою міста.

Київська міська рада рішенням від 23.10.2013 №246/9734 "Про міський благоустрій" затвердила, зокрема, Положення про головного інспектора та інспекторів з благоустрою міста Києва (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого головний інспектор та інспектор з благоустрою міста Києва - посадові особи управління контролю за благоустроєм міста Києва Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), інспектори районних в місті Києві відділів контролю за благоустроєм, інспектори Комунального підприємства "Київблагоустрій" наділені повноваженнями із здійснення контролю за станом благоустрою населеного пункту, виконанням Правил благоустрою міста Києва, а також притягнення винних до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою. Діяльність інспекторів контролює та координує головний інспектор з благоустрою міста Києва - начальник управління контролю за благоустроєм Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - головний інспектор). Організаційно-методичне керівництво діяльністю інспекторів та громадських інспекторів з благоустрою міста Києва здійснює Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до пункту 2 Положення головний інспектор та інспектор з благоустрою міста Києва у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

Згідно з пунктом 3 Положення головний інспектор та інспектори з благоустрою міста Києва: контролюють стан благоустрою міста Києва; здійснюють контроль за дотриманням Правил благоустрою міста Києва; здійснюють складання протоколів про порушення законодавства у сфері благоустрою; проводять рейди та перевірки; притягають винних до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою міста Києва; здійснюють профілактику правопорушень в сфері благоустрою міста Києва; виконують інші обов`язки відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 5 цього Положення вимоги головного інспектора та інспектора з благоустрою міста Києва у межах виконання їх повноважень є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій, фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності. Вимоги головного інспектора є обов`язковими для виконання інспекторами з благоустрою міста Києва.

Таким чином, Київською міською державною адміністрацією були делеговані Підприємству публічно-владні управлінські функції в частині забезпечення благоустрою міста Києва.

Отже, дії Департаменту та інспекторів КП "Київблагоустрій" у сфері благоустрою населеного пункту здійснюються ними як суб`єктами владних повноважень та у чітко визначеному порядку, зокрема, інспектором Підприємства виноситься припис з вимогою про усунення порушень, у випадку подальшого невиконання якого Департаментом приймається рішення про демонтаж.

Виходячи із наведеного, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме норма статті 1173 ЦК України та підлягають з`ясуванню обставини наявності протиправної поведінки Департаменту та Підприємства, шкоди (збитків) та причинного зв`язку між протиправною поведінкою Департаменту і Підприємства та збитками.

Щодо першого елементу складу цивільного правопорушення, а саме, незаконності рішень і дій Департаменту та Підприємства по відношенню до позивача, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України).

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 23.02.2012 у справі №5011-47/1684-2012 встановлено, що позивачем (ГО "СП "Жовтнева") згідно зі статтею 144 ГК України, статтею 331 ЦК України було набуто право власності на нежитлову будівлю по пров. Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі міста Києва площею 218,1 кв.м. Також суд послався на долучені позивачем (ГО "СП "Жовтнева") до матеріалів справи: договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 31.12.1997, від 08.10.1999 та від 28.01.2000, укладені між Жовтневою РДА м. Києва та ПП Цимбал О.В., ПП Мамедовим Н.М. огли, ПП Єрмаковим М.О., щодо тимчасового користування на умовах оренди земельними ділянками, розташованими по вул. Політехнічний, 2Б, та пров. Політехнічному, 2; довідку від 18.01.2012, згідно з якою вищезгадані особи є членами ГО "СП "Жовтнева", вкладами яких є належне зазначеним особам право тимчасового користування земельними ділянками згідно договорів від 31.12.1997, 08.10.1999, 28.01.2000; платіжні доручення про сплату позивачем земельного податку щодо зазначених вище земельних ділянок.

Вказане судове рішення набрало законної сили, не скасоване та є чинним.

У подальшому, на підставі вказаного судового рішення та враховуючи внесення ГО "СП Жовтнева" до статутного капіталу ТОВ "Центр-Ритейл" спірного майна, позивачем 15.07.2013 було отримано Свідоцтво про право власності №6223601 на нерухоме майно за адресою: місто Київ, провулок Політехнічний, 2-Б, ТОВ "Центр-Ритейл" і проведено державну реєстрацію права власності шляхом внесення запису (1656642) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказаними діями у сукупності держава фактично визнала законність набуття права власності на спірне у цій справі майно, підтвердивши наявність такого права у позивача.

На вказані обставини звернув увагу суд Верховний Суд у постанові від 19.10.2021 у даній справі, направляючи її на новий розгляд до суду першої інстанції, та у постанові від 24.05.2023, направляючи справу на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Також постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі №910/18559/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2017, суд підтвердив, що ТОВ "Центр-Ритейл", як новий власник нежитлової будівлі по пров. Політехнічному, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва, набув право користування земельною ділянкою, на якій ця споруда розміщена та в діях відповідача відсутнє самовільне зайняття спірної земельної ділянки з посиланням на статтю 377 Цивільного кодексу України та статтю 120 Земельного кодексу України, тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл", ставши власником будівлі, правомірно ініціювало одержання спірної земельної ділянки у користування.

Зазначеними рішеннями судів спростовуються доводи апеляційних скарг Департаменту та Товариства про самовільне зайняття позивачем земельної ділянки під спірною будівлею.

Виходячи зі змісту статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є об`єктом конституційного захисту від необґрунтованого втручання у здійснення власником своїх прав, у тому числі й з боку держави (її органів та їх посадових осіб) та органів місцевого самоврядування (їх посадових осіб). Свавільне втручання у право власності не допускається.

Згідно частини 2 статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.08.2017 Підприємством було винесено приписи про усунення порушень Правил благоустрою міста Києва з вимогою до позивача про надання дозвільної документації.

15.08.2017 Департаментом було видано Підприємству Доручення №064-8522 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою в разі відсутності проектно-дозвільної документації на їх розміщення за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

22.08.2017 Підприємством, на підставі вказаного доручення, було здійснено демонтаж майна за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

У подальшому рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 у справі №826/11257/18 за позовом ТОВ "Центр-Ритейл" до Департаменту та КП "Київблагоустрій", визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту, оформлене дорученням від 15.08.2017 №064-8522 в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б (торгівельного ряду з ролетів або кіосків по пров. Політехнічному, 2-А); визнано протиправними дії Департаменту та КП "Київблагоустрій" щодо демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Під час розгляду вказаної адміністративної справи судом встановлені наступні обставини:

- позивач виконав вимоги припису КП "Київблагоустрій" від 10.08.2017, надавши документацію на споруду, а жодних зауважень відносно неповноти цих документів чи недостовірності відповідачі не повідомили;

- у матеріалах справи відсутнє рішення про демонтаж спірної споруди у відповідності до пункту 13.3.3. Правил благоустрою міста Києва;

- оскаржуване та наявне в матеріалах справи доручення Департаменту щодо здійснення демонтажу не є рішенням суб`єкта владних повноважень про демонтаж в розумінні наведених вище норм Правил;

- відомостей про прийняття будь-яких рішень про демонтаж спірної споруди матеріали справи не містять, а тому вжиття відповідачем дій щодо її демонтажу шляхом видачі відповідного доручення не може бути визнане судом обґрунтованим;

- зазначений порядок демонтажу стосується виключно малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, а апелянтами не було доведено, що демонтована споруда була виготовлена з полегшених конструкцій без улаштування фундаменту; будівля за адресою м. Київ, пров. Політехнічний, 2 під літерою "б", площею 218,1 кв.м. у правовстановлюючих документах є нежитловою будівлею та не відноситься до тимчасових споруд.

Зазначені рішення адміністративних судів у справі №826/11257/18 наразі не скасовані, отже, згідно положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набрали законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95)).

Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

З огляду на викладене, обставини, встановлені судовими рішеннями у справах №5011-47/1684-2012, №910/18559/19 та №826/11257/18, які набрали законної сили (щодо правомірності набуття позивачем права власності на спірне майно, законності користування земельною ділянкою під ним, протиправності дій Департаменту та Підприємством, які стосувалися демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м. за адресою: м. Київ, пров.Політехнічний, 2-Б, належної позивачу на праві власності), є преюдиційними та не підлягають повторному доведенню під час розгляду даної справи.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2023 (п.22), прийнятій у даній справі, погодився із тим, що вказані судові рішення мають преюдиціальне значення для вирішення даного спору.

Таким чином, позивачем доведено суду, що саме внаслідок протиправних дій Департаменту та Підприємства він був позбавлений права власності на належне йому станом на 22.08.2017 майно - нежитлову будівлю площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Посилання Підприємства в апеляційній скарзі на те, що він є неналежним відповідачем у справі про стягнення збитків, оскільки його приписи не є рішенням про демонтаж, відповідне доручення про демонтаж видане Департаментом, відхиляються судом, оскільки правовий статус Підприємства, як співвідповідача у даній справі, обумовлений тим, що саме ним було вчинено демонтаж будівлі та, як зазначено вище, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2022 у справі №826/11257/18 ці дії було визнано протиправними.

При цьому, як встановлено у вказаному рішенні суду, доручення Департаменту №064-8522 від 15.08.2017 не є рішенням суб`єкта владних повноважень про демонтаж у розумінні пункту 13.3.3. Правил благоустрою міста Києва, відповідно, Підприємство не могло керуватися ним як законною підставою для проведення такого демонтажу.

Доводи Підприємства із приводу того, що безпосередні дії з демонтажу вчинялись не ним, а підрядною організацією ТОВ "Вістекс-Компані" судом відхиляються, оскільки в силу вимог частини 2 статті 1172 ЦК України зазначене не звільняє його від відповідальності за шкоду, завдану підрядником, який діяв за його завданням.

Щодо другого елементу складу цивільного правопорушення, а саме, наявності шкоди і її розміру, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний Суд у постанові від 19.10.2021 наголосив на необхідності дослідження судами статусу спірної будівлі (чи є вона об`єктом нерухомості, капітальною спорудою, чи тимчасовою спорудою), оскільки від цього залежить те, які саме норми матеріального права підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права і вихід суду за межі позовних вимог через надання оцінки питанню того, чи є знесена споруда нерухомим майном чи тимчасовою спорудою.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що спірна будівля, яка була демонтована Підприємством у серпні 2017 року, є нерухомим майном, а не тимчасовою спорудою, враховуючи наступне.

Так, за результатами розгляду Господарським судом міста Києва вищезгаданої справи №5011-47/1684-2012 про визнання за ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" права власності на нежитлову будівлю загальною площею 218,1 кв.м. по пров. Політехнічному, 2-Б, у Солом`янському районі м. Києва судом були встановлені наступні преюдиційні з огляду на положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини:

- згідно з договором будівельного підряду №25/07 від 20.07.2009, укладеного між позивачем та ТОВ "Екобуд", останнє на замовлення позивача та за його кошти здійснило будівництво нежитлової будівлі по пров.Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі міста Києва;

- після завершення будівельних робіт між сторонами договору будівельного підряду №25/07 від 20.07.2009, а саме, між позивачем та ТОВ "Екобуд", було підписано Акт здачі приймання виконаних робіт від 22.12.2009, відповідно до якого ТОВ "Екобуд" було виконано обумовлений договором обсяг робіт по договору будівельного підряду №25/07 від 20.07.2009, розрахунки між сторонами здійснені у повному обсязі.

Також судовим рішенням у справі №5011-47/1684-2012 зобов`язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва зареєструвати ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" декларацію про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: пров. Політехнічний, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва загальною площею 218,1 кв.м.

Приймаючи рішення про задоволення цієї позовної вимоги, суд у справі №5011-47/1684-2012 встановив, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, відмовивши позивачу у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на нежитлову будівлю по загальною площею 218,1 кв.м. по пров. Політехнічному, 2-Б, у Солом`янському районі м. Києва, вчинила перешкоди у користуванні позивачем належним йому нерухомим майном.

07.07.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на виконання вищевказаного судового рішення зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації "Будівництво нежитлової будівлі по пров. Політехнічному, 2Б, у Солом`янському районі м. Києва" за №КВ8. Код об`єкта 1230; категорія складності - ІІІ (том 4, а.с. 172-174). Згідно пункту 11 вказаної декларації дата початку будівництва - вересень 2009 року, дата закінчення - грудень 2009 року. Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 код об`єкта 1230 - Будівлі торговельні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом №204 від 07.06.2017 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) скасував реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації "Будівництво нежитлової будівлі по пров. Політехнічному, 2-Б, у Солом`янському районі міста Києва" від 07.07.2012 №КВ 8 (замовник - Громадська організація "Спілка підприємців "Жовтнева").

Однак, вказаний наказ було визнано протиправним та скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №826/7687/17, з урахуванням постанови Касаційного адміністративного суду від 18.01.2023, якою частково змінено мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції.

Отже, наразі відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили, про скасування державної реєстрації вказаної декларації.

Водночас, наведені відповідачами 1 і 3 аргументи стосовно відсутності у вказаній декларації відомостей щодо документа, який дає право на виконання будівельних робіт, про належно затверджений проєкт та про речове право на земельну ділянку, на якій позивачем здійснювалось будівництво, може вказувати на неповноту даних, вказаних у такій декларації та бути підставою для її скасування в межах процедури державного архітектурно - будівельного контролю (нагляду) або за рішенням суду, проте питання правомірності реєстрації декларації у відповідному вигляді не є предметом даного господарського спору.

При цьому, згідно містобудівного законодавства, зокрема виходячи зі змісту норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, процедура введення об`єкта в експлуатацію з видачею відповідної декларації про його готовність до експлуатації застосовується виключно до об`єктів нерухомості.

Відповідно суд, задовольняючи позовні вимоги ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" у справі №5011-47/1684-2012, фактично підтвердив віднесення спірної споруди саме до об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим у подальшому позивачу було видане свідоцтво про право власності саме на нерухоме майно та внесені відомості саме до реєстру прав власності на нерухоме майно.

У даному контексті суд також звертає увагу на те, що за приписами частини 4 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації.

Належність спірної споруди до об`єктів нерухомості підтверджується також постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі №910/18559/19, оскільки визнаючи правомірність набуття ТОВ "Центр-Ритейл" права користування земельною ділянкою під спірною будівлею суд послався на приписи статтю 377 Цивільного кодексу України та статтю 120 Земельного кодексу України, які регулюють питання переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права власності саме на об`єкт нерухомого майна.

Адміністративні суди у справі №826/11257/18 також, визнаючи неправомірними дії відповідачів щодо демонтажу майна позивача, наголосили на тому, що ТОВ "Центр Ритейл" на праві приватної власності володіє нежитловою будівлею площею 218,1 кв.м., що розташована по провулку Політехнічному, 2-Б, у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.07.2013, індексний номер 6223601 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2013, індексний номер 6224394, а тому спірне нерухоме майно не було віднесене до тимчасової споруди, відповідно, підстав для його демонтажу у відповідачів не було.

Вищенаведеним у сукупності спростовуються доводи апеляційних скарг відповідачів 1 та 3 щодо віднесення спірної будівлі до тимчасових споруд.

Таким чином, враховуючи висновки судів в вищенаведених справах, позивачем доведена суду належність спірної будівлі до об`єктів нерухомого майна.

Посилання відповідача 3 у апеляційній скарзі на судові рішення у справах №№2а-2221/11/2670, 910/3433/13, 910/7248/13, 910/5319/17, 826/11256/18, 910/11488/20 судом відхиляються, оскільки вони стосуються тимчасових споруд (торгівельних рядів) площею 55 кв.м. та 285 кв.м., а не спірної будівлі по провулку Політехнічному, 2-Б, у м. Києві площею 218,1 кв.м., яка, як встановлено рішенням суду у справі №5011-47/1684-2012, була побудована у 2009 році, та не підтверджують, що саме ця будівля і з такою площею коли-небудь була частиною вказаних торговельних рядів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що рішення суду у справі №5011-47/1684-2012 прийняте із посиланням на норми статті 144 Господарського кодексу України та статті 331 Цивільного кодексу України, що регулюють питання набуття права власності саме на новостворене майно.

Стосовно висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 25.10.2017 №17387/17-42 (том 3, а.с. 158-164), наданого суду Підприємством, згідно якого, зокрема, за адресою по провулку Політехнічному, 2-4, у м. Києві об`єктів, які належать до об`єктів нерухомого майна не виявлено; на ділянці не виявлено ознак улаштування підземних конструкцій, які б могли бути класифіковані як фундаменти у розумінні Державних будівельних норм та підтверджували б наявність (у минулому часі) будівель або споруд (нерухомого майна), то суд не приймає такий доказ до уваги з огляду на те, що останній у відповідності до частини 5 статті 101 ГПК України не містить відомостей про те, що експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також, як слушно зауважує позивач у своїй апеляційній скарзі, обстеження об`єкта, розташованого за адресою м. Київ, провулок Політехнічний 2-Б, проводилось 25.09.2017, тобто більше ніж через місяць з дати його демонтажу (знесення), а тому цілком вірогідно, що територія, на якій раніше розташовувалась спірна будівля, була прибрана від залишків знесених споруд, у зв`язку з чим достовірно встановити статус такої споруди було неможливо.

Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тобто, розмір збитків має бути доведений позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними у розумінні статей 76-79 ГПК України доказами.

Позивач у позовній заяві розмір завданої шкоди визначив у сумі 9 344 700,00 грн, з посиланням на висновок судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 31.07.2019 №32/19 (том 1, а.с. 185-206) та висновок судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 09.01.2020 №52/19 (том 2, а.с. 30-62) про визначення ринкової вартості нерухомого майна товариства станом на 22.08.2017 у сумі 9 344 700,00 грн.

В процесі розгляду справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 за клопотанням відповідача 3 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлені питання:

- яка дійсна вартість нежилої будівлі загальною площею 218,1 м2 по пров. Політехнічному, 2 Б у м. Києві станом на час її знесення?

- яка вартість матеріалів, з яких була побудована будівля загальною площею 218,1 м2 по пров. Політехнічному, 2 Б у м. Києві станом на час її знесення?

За результатами проведення судової експертизи експертами КНДІСЕ Арабулі Н.М. та Кучко О.В. складено висновок №8673/20-42/8674/20-43 від 18.09.2020 (том 3, а.с. 26-41), згідно якого ринкова (дійсна вартість) нежилої будівлі загальною площею 218,1 кв.м. по провулку Політехнічному, 2-Б, у м.Києві станом на дату оцінки 22.08.2017 (час її знесення) складала 9 329 849,00грн.

По другому питанню експерти не дали відповіді, оскільки станом на момент проведення дослідження вказана будівля демонтована, а отже, об`єкт дослідження фактично відсутній, в зв`язку з чим встановити перелік матеріалів та їх обсяги, з яких була побудована будівля загальною площею 218,1 кв.м., станом на час знесення неможливо, а відповідно неможливо встановити і вартість цих будівельних матеріалів.

Згідно приписів статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції, відхиляючи вказані висновки експертиз, послався на те, що вартість нежитлових приміщень визначалася із застосуванням порівняльного підходу, при цьому об`єкти-аналоги, які досліджувалися експертами, знаходилися в капітальних будівлях, які за своїми характеристиками значно відрізнялися від об`єкта оцінки, і згідно з наявною у матеріалах справи копією договору будівельного підряду від 20.07.2009 №25/07, укладеного між ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екобуд", акта здачі-приймання виконаних робіт від 22.12.2009 витрати на будівництво спірної нежитлової будівлі по провулку Політехнічному, 2-Б, у м. Києві склали 696 000 грн і саме у розмірі вказаної суми суд першої інстанції визначив розмір завданої позивачу шкоди (збитків).

Однак, апеляційний господарський суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки договір будівельного підряду відображав лише вартість будівельних матеріалів та вартість будівництва у 2009 році, був підписаний в 2009 році попереднім власником майна, а з часу підписання цього договору до моменту розгляду справи минуло 10 -12 років. Судом також не було враховано зміни власника приміщення, зміни ціни на будівельні матеріали та будівельні роботи, інфляції, перебудови вказаного приміщення новим власником, з видачею нового Технічного паспорта у 2016 році тощо.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів виконання робіт у період з 18.02.2013 до 15.08.2016, які б полягали у встановленні в будівлі бетонного фундаменту та стін із цегли, є необґрунтованими, оскільки з пояснень позивача вбачається, що вказані документи були втрачені під час демонтажу спірної будівлі.

Надаючи оцінку висновкам експертів, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 06.08.2019 у справі №910/4129/17, збитки внаслідок незаконного демонтування придбаного позивачем майна визначаються з огляду на його ринкову вартість, а не відновлювальну вартість.

Статтею 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно пункту 85 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. №1891 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 224) незалежна оцінка збитків проводиться із застосуванням оціночних процедур будь-якого з методичних підходів та їх поєднання, які найбільш повно відповідають меті оцінки, з урахуванням вимог статті 22 Цивільного кодексу України. Обґрунтування застосування методичних підходів та окремих оціночних процедур у процесі оцінки зазначається у звіті про оцінку збитків. Оцінка збитків проводиться на принципах, визначених пунктами 4-10 Національного стандарту № 1, та припущеннях про типовий характер використання майна.

Пунктом 86 Методики визначено, що у разі неможливості фізичного відновлення пошкодженого майна або у разі, коли вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу його складових, які зазнали пошкодження, та зносу, що не підлягає усуненню під час ремонту, в сумі не меншій за ринкову вартість такого майна до завдання майнової шкоди, розмір реальних збитків дорівнює ринковій вартості неспеціалізованого майна, визначеній із застосуванням порівняльного та (або) дохідного підходів, або залишковій вартості відтворення (заміщення) спеціалізованого майна, визначеній із застосуванням витратного підходу з урахуванням його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування.

Згідно визначень, наведених у пункті 3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав": метод оцінки - спосіб визначення вартості об`єкта оцінки, послідовність оціночних процедур якого дає змогу реалізувати певний методичний підхід; нерухоме майно (нерухомість) - земельна ділянка без поліпшень або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов`язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що згідно із законодавством належить до нерухомого майна; необ`єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки; неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування; подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об`єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість; ймовірна сума грошей - найбільша сума грошей, яку може отримати продавець та може погодитися сплатити покупець; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Відповідно до пунктів 13-16 Національного стандарту №1 для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації. Методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Витрати на відтворення (заміщення) повинні визначатися на дату оцінки з урахуванням ринкових цін. Під час прогнозування грошового потоку та відповідної норми доходу повинен бути врахований вплив ринкових умов на функціонування (використання) об`єкта оцінки виходячи з принципу його найбільш ефективного використання. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

Згідно визначень, наведених у пункті 2 Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна": будівлі - земельні поліпшення, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; приміщення - частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу; функціональний аналог - нерухоме майно, яке за своїми функціональними (споживчими) характеристиками може бути визнане подібним майном до об`єкта оцінки; об`єкт порівняння - подібне майно, що відібране для застосування порівняльного підходу.

У разі застосування дохідного підходу валовий дохід, що очікується отримати від найбільш ефективного використання об`єкта оцінки, може розраховуватися виходячи з припущення про надання об`єкта оцінки в оренду або інформації про інше використання подібного нерухомого майна. На підставі цього припущення прогнозування валового доходу здійснюється з урахуванням необхідної інформації щодо ринку подібного нерухомого майна. Дані про фактичний валовий дохід (фактичні операційні витрати), що отримує (несе) власник (користувач) від існуючого використання об`єкта оцінки, можуть застосовуватися у разі, коли вони відповідають ринковим даним щодо подібного нерухомого майна. Під час проведення оцінки також ураховуються типові умови договорів оренди подібного нерухомого майна. При цьому може проводитися відповідне коригування під час прогнозування розміру орендної плати з метою приведення їх у відповідність з типовими умовами ринку оренди подібного нерухомого майна. Якщо оцінка проводиться з метою подальшого розрахунку орендної плати в порядку, визначеному законодавством, ураховується факт відповідності типових умов таких договорів оренди типовим умовам оренди подібного нерухомого майна (пункт 12 Національного стандарту №2).

Порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння; вибір методу розрахунку вартості об`єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації; зіставлення об`єкта оцінки з об`єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об`єктів порівняння; визначення вартості об`єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об`єктів порівняння; узгодження отриманих результатів розрахунку. Інформація про продаж та пропонування подібного нерухомого майна повинна відповідати критеріям, визначеним у Національному стандарті № 1 (пункт 19 Національного стандарту №2).

Зі змісту висновку судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження від 31.07.2019 №32/19 та висновку судового експерта Свериди О.М. за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 09.01.2020 №52/19 про визначення ринкової вартості нерухомого майна Товариства станом на 22.08.2017 у сумі 9 344 700,00 грн, вбачається, що експертом використовувався один порівняльний підхід оцінки майна, а для порівняння були підібрані аналоги комерційного використання в кількості п`яти об`єктів, і для проведення дослідження експертами використовувались, зокрема, технічний паспорт на нежитлову будівлю від 15.08.2016, висновок (звіт) щодо технічного стану будівлі від 04.07.2016, виконаний експертом Сокологорським І.Г.

Зі змісту висновку судової експертизи №8673/20-42/8674/20-43 від 18.09.2020, складеного експертами КНДІСЕ Арабулі Н.М. та Кучко О.В., вбачається, що експертами для визначення характеристики будівлі також використовувався технічний паспорт на нежитлову будівлю від 15.08.2016 та, висновок (звіт) щодо технічного стану будівлі від 04.07.2016, однак було використано як порівняльний, так і доходний підхід. Для порівняльного підходу оцінки експертами було обрано 10 об`єктів-аналогів, з яких, з метою зменшення коригувань, відібрано 4 об`єкта, які найбільш мають наближені до об`єкта оцінки характеристики, і згідно порівняльного методу ринкова вартість спірної будівлі станом на 22.08.2017 становила 9 329 849,00 грн. Для дохідного підходи оцінки експертами були обрані 5 об`єктів, подібних об`єктів об`єкту оцінки, і згідно дохідного підходу ринкова вартість спірної будівлі станом на 22.08.2017 становила 9 330 162,00 грн, а оскільки найбільш раціональним та доцільним для визнання ринкової вартості оцінюваних приміщень на минулий період (ретроспективна оцінка) є порівняльний методичний підхід, експерти за остаточний результат прийняли вартість, розраховану за порівняльним підходом, що становить 9 329 849,00 грн.

Посилання відповідачів 1 і 3 на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що у період з 18.02.2013 по 15.08.2016 позивачем здійснювались будь-які дії, пов`язані з реконструкцією приміщення, встановлення в будівлі бетонного фундаменту та стін із цегли, а тому є необґрунтованим врахування експертами технічного паспорту на нежитлову будівлю від 15.08.2016 та висновку (звіт) щодо технічного стану будівлі від 04.07.2016, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки ними не спростовані доводи позивача про те, що більша частина поточної бухгалтерської документації за 2013-2017 роки знаходились у сейфі незаконно знесеної спірної будівлі.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Оцінивши наявні матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд вважає, що висновок судової експертизи №8673/20-42/8674/20-43 від 18.09.2020, складений експертами КНДІСЕ Арабулі Н.М. та Кучко О.В., зроблений у відповідності до норм чинного законодавства та Національних стандартів з оцінки майна, із застосуванням двох підходів оцінки майна, на відміну від висновків судового експерта Свериди О.М., і ним підтверджується, що ринкова вартість спірної будівлі на момент знесення становила 9 329 849,00грн, отже саме у вказаному розмірі позивача завдана шкода діями Департаменту і Підприємства, що останніми належними доказами не спростовано.

Також апеляційний господарський суд приходить до висновку, що між протиправними діями Департаменту і Підприємства та завданою позивачу шкодою існує прямий причинний зв`язок, оскільки у випадку правомірної поведінки Департаменту і Підприємства позивач не зазнав би вказаної шкоди, отже наявний й третій елемент складу цивільного правопорушення.

Частиною 1 статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином, для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди декількома особами обов`язковими умовами є наявність спільного наміру та заподіяння шкоди внаслідок спільності дій.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку Департамент та Підприємство своїми діями завдали позивачу майнову шкоду, однак, враховуючи, що протиправність дій Департаменту полягала у видачі доручення на демонтаж будівлі, а протиправність дій Підприємства - у безпосередніх діях щодо її демонтажу, суд першої інстанції дійшов юридично правильного висновку про те, що не можна вважати, що шкода неподільна і завдана спільними діями, а тому завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню в рівних частинах Департаментом та Підприємством.

Однак, при цьому суд першої інстанції помилково вирішив стягнути на користь Товариства майнову шкоди, заподіяну позивачу Департаментом, з Державного бюджету України.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів, зокрема, з місцевого бюджету, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

Відповідно до абз. 1 пункту 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно пункту 41 Порядку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

За змістом частини 2 пункту 43 Порядку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевого бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням про місцевий бюджет на зазначену мету.

Таким чином, законодавством визначено механізм відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб під час здійснення своїх повноважень.

Згідно пункту 11 Положення про Департамент, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської державної адміністрації) від 27.01.2011 №94 (із урахуванням змін, внесених розпорядженням №223 від 11.02.2021), Департамент утримується за рахунок коштів бюджету міста Києва.

Отже, відшкодування шкоди позивачу в сумі 4 664 924,50 грн, яка була завдана протиправними діями Департаменту, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджету міста Києва, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, а не за рахунок Державного бюджету України, як помилково вказав суд першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги Підприємства про те, що стягнення з нього коштів також має здійснюватись шляхом безспірного списання коштів з місцевого бюджету, апеляційний господарський суд зазначає, що згідно Статуту КП "Київблагоустрій", затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.02.2007 №167, Підприємство є юридичною особою, здійснює свою господарську діяльність на засадах повної самостійності, діє на принципах повного господарського розрахунку, а власник (уповноважений ним орган) не несе відповідальність за зобов`язаннями Підприємства.

Також, як вірно зазначив суд першої інстанції, у задоволенні позову до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, який фактично стосується порядку виконання судового рішення, встановленого Законами України "Про виконавче провадження" та "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, слід відмовити.

Посилання Підприємства у апеляційній скарзі на те, що ТОВ "Центр-Ритейл" та ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" намагаються двічі притягнути Департамент та Підприємство до відповідальності за одне порушення, а саме за демонтаж у серпні 2017 року торгового ряду з 14 тимчасових споруд, шляхом стягнення збитків у даній справі та шляхом відновлення становища у справі №910/11488/20, судом відхиляються, оскільки, спір у справі №910/11488/20 стосувався тимчасових споруд ГО "Спілка підприємців "Жовтнева", а не нерухомого майна ТОВ "Центр-Ритейл" площею 218,1 кв.м., яке не було позивачем у вказаній справі, і, ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 у справі №910/11488/20 позов ГО "Спілка підприємців "Жовтнева" було залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 226 ГПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, доведеними та обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 9 329 849,00 грн майнової шкоди, у тому числі 4 664 924,50 грн з бюджету міста Києва та 4 664 924,50 грн з Підприємства, отже позовні вимоги підлягають задоволенню, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, виконавши вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 28 червня 2022 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає зміні в частині розміру суми стягуваної шкоди та в частині відшкодування завданої Департаментом шкоди за рахунок коштів бюджету міста Києва.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги відповідачів 1, 3 не підлягають задоволенню.

Згідно частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 2 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Позивач, згідно пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви у даній справі, тому з Департаменту та Підприємства підлягає стягненню в дохід бюджету судовий збір, пропорційно розміру задоволених вимог - по 69 973,87 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" задовольнити частково.

3. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 28 червня 2022 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції.

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з бюджету міста Києва через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, 10, кв. 37; ) - 4 664 924 (чотири мільйони шістсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн 50 коп. майнової шкоди.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корп. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Ритейл" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, 10, кв. 37, ) - 4 664 924 (чотири мільйони шістсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн 50 коп. майнової шкоди.

4. Стягнути з Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 31, корп. 2, ) в дохід Державного бюджету України - 69 973 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 87 коп. судового збору.

5. Стягнути з Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корп. 2, ) в дохід Державного бюджету України - 69 973 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 87 коп. судового збору.

6. В іншій частині позову відмовити. ".

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.12.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук