ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1922/23

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго», Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин

в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго», Харківська обл., Зміївський р-н., смт. Слобожанське

про стягнення ,02 грн.

секретар судового засідання: Самусь В.С.

За участю представників:

від позивача: Єгоров В.С. (довіреність № 04/08-2022/2 від 04.08.2022 р.);

від відповідача: Ревенко О.В. (довіреність № 153/22 від 02.11.2022 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення ,02 грн., з яких ,11 грн. боргу, 57350434,86 грн. 3 % річних та 249369489,05 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого природного газу за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» за період з 01.05.2022 р. по 29.06.2022 р., у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі ,11 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 57350434,86 грн. 3 % річних та 249369489,05 грн. інфляційних втрат.

20.07.2023 р. та 28.07.2023 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заяви, в яких він просить вирішити питання щодо заміни неналежного відповідача належним, в задоволенні яких судом відмовлено з підстав, вказаних в ухвалі господарського суду Київської області від 01.08.2023 р.

31.08.2023 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних на 99 % та відстрочити їх стягнення на один рік. Відповідач зазначає, що дійсно спожив природний газ у травні-червні 2022 року на суму ,11 грн, але неможливість своєчасної оплати пов`язана з військовими діями, що призвели до катастрофічної фінансової ситуації на товаристві. Відповідач посилається на те, що відповідно до звіту про фінансові результати за 2022 рік збиток товариства становить 7144829 тис. грн., і в першу чергу це пов`язано з підвищенням собівартості електричної енергії, недоотриманням грошових коштів за невироблений обсяг електричної енергії, значними витратами на придбання природного газу та витратами на виконання функцій безпосередньої обороноздатності держави. Відповідач стверджує, що оскільки він є учасником балансуючого ринку електричної енергії, то відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідної для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії, був змушений працювати в збиток для задоволення потреб в електричній сфері третіх осіб, а тому вважає, що рівень вини товариства у наявності боргу перед позивачем спричинений обставинами, які не залежали від відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.09.2023 р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

20.09.2023 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем фактично не доведено належними та допустимими доказами наявність тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду: відсутності коштів на рахунках, відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення, та наявності реальної загрози банкрутства. Позивач вважає, що оскільки справа ще не розглянута, то заява відповідача про відстрочення виконання рішення є передчасною. Крім того, позивач стверджує, що наведений відповідачем перелік обставин для надання відстрочки виконання рішення не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Позивач наголошує, що правомірно нарахував 3 % річних та інфляційні втрати в зазначених розмірах відповідно до умов договору та положень чинного законодавства.

У підготовчих засіданнях 31.08.2023 р. та 12.09.2023 судом оголошувались перерви до 12.09.2023 р. та 28.09.2023 р. відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях 05.10.2023 р. та 24.10.2023 р. оголошувались перерви до 24.10.2023 р. та 31.10.2023 р. відповідно.

Представник позивача у підготовчих та судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у підготовчих та судових засіданнях просив суд зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних на 99 % та відстрочити їх стягнення на один рік.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до п. 26 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених цією главою) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Згідно з абзацом 10 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС реєстрація побутового споживача, споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, або оператора газорозподільної системи (крім випадку наявності заборгованості оператора газорозподільної системи перед постачальником «останньої надії») здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадках, зокрема, відсутності за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, в Реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання здійснюється з дня, наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником.

Положеннями абзацу 14 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується EIC-код, при цьому згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними EIC-кодами.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується листом Оператора ГТС від 23.05.2023 №ТОВВИХ-23-6580 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом-56Х00Е; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від Оператора ГРМ (форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56Х00Е (у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі оператора ГТС).

З матеріалів справи вбачається, що ЕІС-код споживача природного газу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 56Х00Е.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач почав споживати природній газ з 01.05.2022 р.

Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (споживач) укладено типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Згідно з пунктом 3.1 договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 4.3 договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Пунктом 4.4 договору встановлено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором (п. 11.1 договору).

Пунктом 11.5 договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Позивач зазначив, що проводив нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії», щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102.

Відповідно до п. 4.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи» у додатках до листа від 23.05.2023 № ТОВВИХ-23-6580 надало інформацію про обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56Х00Е та внесений в алокацію постачальника «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України», який становить: з 1 по 31 травня 2022 року 24634510,79 куб. м, а з 1 по 30 червня 2022 року 26441979,25 куб. м.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» було виставлено Зміївській тепловій електричній станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» рахунок № 17848 від 13.06.2022 р. на оплату вартості 24634510,79 куб. м природного газу, що був поставлений у періоді з 1 по 31 травня 2022 року, в сумі ,75 грн та рахунок № 19645 від 11.07.2022 р. на оплату вартості 26441979,25 куб. м природного газу, що був поставлений у періоді з 1 по 30 червня 2022 року, з урахуванням боргу за попередній період в загальній сумі ,11 грн.

Відповідачем в порушення вимог пункту 4.4 договору не було оплачено вартість поставленого природного газу в загальній сумі ,11 грн.

Згідно з частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина 2 статті 714 ЦК України).

Абзацами 2, 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу. Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник "останньої надії" постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії".

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина 3 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»).

Згідно з частинами першою, другою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі ,11 грн за поставлений природний газ постачальником «останньої надії» на час прийняття рішення не погашена, а розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача ,11 грн заборгованості підлягає задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 57350434,86 грн 3 % річних, які нараховані за період з 01.07.2022 по 30.04.2023 на ,75 грн заборгованості та за період з 02.08.2022 по 30.04.2023 на ,36 грн. заборгованості.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Отже, відповідач мав сплатити за поставлений у період з 1 по 31 травня 2022 року газ до 30.06.2022 року включно, а за поставлений у період з 1 по 30 червня 2022 року газ, враховуючи ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, до 01.08.2022 року включно.

Відповідно до розрахунку, здійсненого судом, сума 3 % річних, нарахованих на суму ,75 грн. за період з 01.07.2022 р. по 30.04.2023 р. (включно) становить 27782335,02 грн, а на суму ,36 за період з 02.08.2022 р. по 30.04.2023 р. (включно) становить 29568100,13 грн, а всього 57350435,15 грн.

Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги в частині стягнення 3 % підлягають задоволенню у сумі 57350434,86 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 249369489,05 грн інфляційних втрат, які нараховані за період з 01.07.2022 по 30.04.2023 на ,75 грн заборгованості та за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 на ,36 грн. заборгованості.

Оскільки наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично правильним то позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 249369489,05 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних на 99 %, посилаючись на те, що він не зміг своєчасно здійснити оплату з поважних причин, зокрема: у зв`язку із військовими діями і спричиненим внаслідок обстрілів руйнуванням інфраструктури, зупиненням та окупацією ТЕЦ, в результаті чого відповідач опинився у скрутному матеріальному становищі, а пред`явлена сума 3 % річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України є суттєво великою.

Відповідач вказує, що рівень вини товариства у наявності боргу перед позивачем спричинений обставинами, які не залежали від відповідача, а його позиція щодо зменшення 3 % річних в повній мірі узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

В той же час, у цій справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України) - 3 %.

Таким чином, у даній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі № 902/417/18.

Суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %).

Крім того, постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 не містить висновків про можливість зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством.

Аналогічної позиції щодо відсутності можливості зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством, дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі 921/94/21.

Щодо зменшення інфляційних втрат суд зазначає, що інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Подібної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відстрочити стягнення інфляційних втрат та 3% річних на один рік.

Частиною 1 статті 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, твердження позивача про те, що заява відповідача про відстрочення виконання рішення на один рік є передчасною, є помилковим.

Проте вказана заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Частиною 3 статті 331 ГПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З положень наведеної норми слідує, що задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала таку заяву. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує свого обов`язку щодо сплати грошових коштів, але неможливість своєчасної оплати пов`язує з військовими діями, які в свою чергу призвели до скрутного матеріального становища відповідача та значних збитків.

Як зазначалось вище, відповідач почав споживати природній газ з 01.05.2022 р. Станом на цю дату військові дії вже тривали, а відповідачу був відомий його обов`язок зі сплати грошових коштів за спожитий природний газ.

Відповідач мав сплатити за поставлений у період з 1 по 31 травня 2022 року газ до 30.06.2022 року включно, а за поставлений у період з 1 по 30 червня 2022 року газ до 01.08.2022 року включно.

Судом враховано, що відповідач станом на час прийняття рішення не здійснив жодної проплати за спожитий у період з 01.05.2022 року по 30.06.2022 року газ і звернувся із клопотанням про відстрочку виконання рішення суду вже через рік після настання строку оплати спожитого газу.

Суд зазначає, що відсутність у відповідача необхідних коштів, в тому числі у зв`язку із скрутним фінансовим станом, не є безумовною підставою для відстрочення виконання рішення суду. Збитковість діяльності підприємства є результатом провадження господарської діяльності відповідача як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання рішення суду.

З огляду на вищевикладене, клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, с.м.т. Козин, вул. Рудиківська, 49, код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 40121452) ,11 грн (два мільярди чотириста тридцять чотири мільйони чотириста дев`яноста п`ять тисяч триста вісімдесят вісім грн. 11 коп.) боргу, 57350434,86 грн (п`ятдесят сім мільйонів триста п`ятдесят тисяч чотириста тридцять чотири грн. 86 коп.) 3% річних, 249369489,05 грн (двісті сорок дев`ять мільйонів триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять грн 05 коп.) інфляційних втрат та 939400,00 грн (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста грн 00 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.12.2023 р.

Суддя О.О. Рябцева