ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. Справа№ 911/737/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Панамаренко Д.М.,

від відповідача - ОСОБА_88., Журавель В.І.,

від третіх осіб - ОСОБА_3., ОСОБА_2.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 20.03.2023 у справі №911/737/22 (суддя Карпечкін Т.П., повний текст рішення складено 21.04.2023) за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства "Заліське", за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів.

ВСТАНОВИВ наступне.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Садівничого товариства "Заліське" про визнання недійсними та скасування п. п. 4-6 рішень загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року, оформлених Протоколом №1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про наявність порушень при проведенні вказаних зборів.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.03.2023 у справі №911/737/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Так, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оскаржуваних рішень зборів недійсними, а також про недоведеність позивачем порушення його прав вказаними рішеннями.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що й позовна заява, а також посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ненадання третім особам строку для підготовки до судових дебатів, надання переваги доказам відповідача та неприйняття, наданих позивачем, відсутністю розгляду місцевим господарським судом клопотань, поданих третіми особами 26.12.2022.

Також, скаржник вказує про відсутність підстав для покладення на позивача витрат правничої допомоги з огляду на не направлення відповідачем відповідної заяви іншим учасникам справи, зокрема, третім особам.

В апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про зобов`язання відповідача надати інформацію (згідно переліку) відповідно до ст. 90 ГПК України та надати докази вчинення дій або наявності подій (згідно переліку) відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України.

В судовому засіданні 09.10.2023 апеляційним судом було відмовлено у задоволенні вказаних клопотань, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1-3, 6 ст. 90 ГПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.

На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням.

Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніше як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - за п`ять днів до першого судового засідання.

Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.

Отже, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Треті особи в першій заяві по суті справи навели свої питання відповідачу.

В свою чергу позивач (апелянт), в суді першої інстанції відповідних питань відповідачу не ставив та навів їх лише в апеляційній скарзі.

Доводів стосовно того, що перешкоджало саме позивачу поставити в першій заяві по суті справи відповідачу питання, в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому, колегія суддів враховує, що переліки питань, наведені третіми особами в своїй першій заяві по суті справи та позивачем в апеляційній скарзі різняться між собою.

Стосовно клопотання апелянта про зобов`язання відповідача надати докази вчинення дій або наявності подій (згідно переліку) відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України, слід зазначити наступне.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2 ст. 74 ГПК України).

Колегія суддів вказує, що позивачем відповідного клопотання про зобов`язання відповідача надати докази вчинення дій або наявності подій (згідно переліку) до суду першої інстанції не заявлялося.

Доводів стосовно неможливості його подання до місцевого господарського суду не наведено.

Враховуючи недоведеність позивачем обставин того, що саме йому перешкоджало навести вказані питання, а також подати клопотання про зобов`язання відповідача надати докази вчинення дій або наявності подій до суду першої інстанції, та з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегією суддів відмовляється у задоволенні клопотань апелянта про зобов`язання відповідача надати інформацію (згідно переліку) відповідно до ст. 90 ГПК України та зобов`язання відповідача надати докази вчинення дій або наявності подій (згідно переліку) відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України.

Стосовно клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №361/5524/19, то колегією суддів у його задоволенні було відмовлено 09.10.2023, з огляду на наступне.

Так, заявник клопотання вказує, що у випадку перегляду вказаної справи №361/5524/19 в апеляційному порядку будуть встановлені обставини, які є для даної справи преюдиціальними.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарського суду слід у кожному конкретному випадку з`ясувати, як пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому, наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України. Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду справи до прийняття рішення у іншій справі.

Заявником належним чином не обґрунтовано, яким чином розгляд справи №361/5524/19 про визнання недійсними рішень загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016 унеможливлює розгляд заявлених у даній справі позовних вимог (про визнання недійсними та скасування п. п. 4-6 рішень загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року).

Колегією суддів не встановлено наявності обставин, які перешкоджають суду самостійно встановити наявність або відсутність підстав для розгляду по суті спору у цій справі.

При цьому, із клопотання позивача слідує, що розгляд справи №361/5524/19 про визнання недійсними рішень загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016 впливає на проведені 25.09.2021 року загальні збори.

Разом з тим, в межах даної справи оскаржуються рішення, що були прийняті на загальних зборах Садівничого товариства "Заліське" 22.06.2019 року, а не 25.09.2021 року.

З огляду на викладене, колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №361/5524/19.

В судовому засіданні 20.11.2023 колегією суддів на підстві ст. ст. 118, 119 ГПК України залишено без розгляду клопотання відповідача, в якому він просив відмовити у задоволенні клопотання третіх осіб про приєднання та дослідження DVD диску з відеофайлами, а також у випадку задоволення його витребувати оригінали електронних доказів, з огляду на подання вказаного клопотання вже на стадії дослідження доказів.

Представник апелянта - позивача у справі надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Крім цього, треті особи також надали пояснення, якими підтримали скаргу позивача.

Представники відповідача заперечили проти вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

ОСОБА_1 (позивач) є членом Садівничого товариства "Заліське", що підтверджується Членською книжкою садовода на ділянку по АДРЕСА_1 .

22.06.2019 року на території Садівничого товариства "Заліське" відбулися загальні збори, які оформлені протоколом загальних зборів № 1.

За змістом протоколу № 1 загальних зборів Садівничого товариства "Заліське", які відбулись 22.06.2019 року, були присутні 237 членів Товариства та 77 членів Товариства голосувало за дорученнями, всього в загальних зборах прийняло участь 314 членів Товариства.

ОСОБА_1 (позивач) приймав участь у вказаних зборах, що підтверджується його підписом на Списку присутніх членів та не заперечується останнім.

За результатами голосування з розгляду питань порядку денного на вказаних загальних зборах з питань 4-6 були прийняті наступні рішення:

- з четвертого питання вирішено: виключити із членів правління достроково ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; прийняти в члени правління ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- з п`ятого питання вирішено: прийняти Положення по електроенергії, Договір по електроенергії між СТ і членом товариства, Положення про ревізійну комісію, Положення про правління;

- з шостого питання вирішено: встановити штраф у розмірі 2500 грн. за антисанітарію та занедбалість по земельній ділянці, встановити плату за повторне підключення до електропостачання у розмірі 1000 грн., про попередження власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 про відключення від електропостачання.

Позивачем оскаржено в судовому порядку вказані рішення зборів з наведених питань 4-6.

Так, за твердження позивача, вищевикладена у Протоколі № 1 оскаржуваних загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року інформація не відповідає дійсності, а самі збори відбулися з порушеннями.

Зокрема, позивач зазначає про порушення п. 8.3.15 Статуту СТ "Заліське", яким передбачено, що голова правління Товариства відкриває і веде загальні збори, організовує реєстрацію членів Товариства. Секретар для ведення протоколу обирається загальними зборами.

Однак, зі змісту Протоколу № 1 оскаржуваних загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року вбачається, що загальні збори в порушення вищезазначеної умови Статуту не обирали секретаря зборів.

Також зі змісту п. 1 Протоколу № 1 оскаржуваних загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року вбачається, що головою правління дано доручення реєструвати осіб, які будуть підходити вже по ходу звітних доповідей. Також, як вбачається з арк. 4 Протоколу № 1, на момент розгляду третього питання порядку денного рахунковою комісією продовжувалась реєстрація учасників.

Таким чином, позивач стверджує, що на момент початку загальних зборів не були присутні всі хто зареєструвався, тому необхідна кількість учасників не могла проголосувати за визначений протоколом порядок денний й приймати рішення про затвердження перших пунктів порядку денного.

Також позивач стверджує, що головою СТ "Заліське" самовільно внесено зміни до порядку денного, без погодження його із загальними зборами (арк.1 Протоколу № 1), а підписи на Протоколі № 1 загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року, завірені нотаріусом 10.07.2019 року, поставили особи, які не були уповноважені на це загальними зборами.

Крім того, як вбачається з Акту № 4 про результати реєстрації членів СТ "Заліське" на загальних зборах від 22.06.2019 року (зі списками реєстрації на 8 аркушах), на загальних зборах Садівничого товариства "Заліське" були присутні 237 осіб. Однак згідно Списків присутніх членів Садівничого товариства "Заліське" зареєструвалися 236 осіб. Доказів, що саме ці особи є членами Садівничого товариства "Заліське" не зазначено й не долучено.

При цьому, позивач стверджує, що Списки реєстрації присутніх членів складені за приналежністю конкретної особи до конкретної земельної ділянки, тобто за принципом власник земельної ділянки в СТ - один голос на зборах. Однак внесені до Списку відомості не відповідають даним Державного земельного кадастру щодо власників земельних ділянок Садівничого товариства, а також списку членів СТ "Заліське" станом на 22.06.2019 року. Тобто особи, які голосували за прийняття рішень Загальними зборами, не були членами Садівничого товариства "Заліське" і не мали права голосу.

Зокрема, за твердженням позивача про порушення під час проведення оскаржуваних загальних зборів свідчить наступне:

На аркуші 1 Списку присутніх членів Садівничого товариства "Заліське":

- зареєстровані за № 1- 2 ОСОБА_9 як власник земельної ділянки АДРЕСА_3 та ОСОБА_10 як власник земельної ділянки АДРЕСА_4 не зареєстрована, а тому встановити, що саме ОСОБА_10 є членом Садівничого товариства "Заліське" і має право голосу встановити неможливо;

- по АДРЕСА_3 зареєстровано ОСОБА_11 (№ 4 списку), тоді як право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_12 ;

- зареєстровані за №№ 25, 26 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказані як власники однієї земельної ділянки АДРЕСА_5 , тоді як ОСОБА_14 не є членом Садівничого товариства, але голосував.

На аркуші 2 Списку присутніх членів Садівничого товариства "Заліське":

- по АДРЕСА_3 зареєстровано ОСОБА_15 (№ 12 списку), тоді як право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_16 . Тобто, ініціали осіб, які голосували, не збігаються і встановити, що саме ОСОБА_17 голосував неможливо;

- зареєстрована за № 14 ОСОБА_18 як власник земельної ділянки АДРЕСА_6 . Однак за даними ДЗК земельна ділянка АДРЕСА_6 зареєстрована за ОСОБА_19 . Таким чином, ОСОБА_18 не мала права голосу на зборах;

- по АДРЕСА_7 зареєстрований ОСОБА_20 (№ 17 списку), тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_21 ;

- по АДРЕСА_8 зареєстрований ОСОБА_22 (№ 26 списку), тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_23 ;

На аркуші 4 Списку присутніх членів Садівничого товариства "Заліське":

- за № 19 зареєстровано ОСОБА_24 як власника земельної ділянки АДРЕСА_9 . Однак потім № 19 викреслено і дописано зверху інше прізвище ( ОСОБА_25 ), тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_26 ;

- за № 22 зареєстровано ОСОБА_27 як власника земельної ділянки АДРЕСА_10 , тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_28 ;

На аркуші 6 Списку присутніх членів Садівничого товариства "Заліське":

- по вулиці Центральній, 23 та 25 зареєстровані ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ( АДРЕСА_11 та 32 списку), тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_31 ;

На аркуші 7 Списку присутніх членів Садівничого товариства "Заліське":

- за № 2 зареєстровано ОСОБА_32 як власника земельної ділянки АДРЕСА_12 , тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_33 ;

- зареєстровані за № АДРЕСА_13 та 7 прізвища людей як власників земельних ділянок по АДРЕСА_14 . Однак не зазначено власниками яких саме земельних ділянок вони є, а тому встановити чи є вони членами Садівничого товариства "Заліське" і мають право голосу неможливо;

На аркуші 8 Списку присутніх членів Садівничого товариства "Заліське":

- за №№ 13,14, 15 зареєстровані три особи, за яких стоять підписи однієї особи;

- за № 15 зареєстровано ОСОБА_34 як власника земельної ділянки АДРЕСА_15 , тоді як речові права на земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_35 .

З огляду на наведене, позивач зазначає, що у зборах приймали участь і голосували принаймні 18 осіб, які не є власниками земельних ділянок на території Садівничого товариства "Заліське" і не є його членами, а отже не мали права голосу.

Також позивач зазначає, що згідно з Актом № 4 про результати реєстрації членів СТ "Заліське" на загальних зборах від 22.06.2019 та Реєстру доручень загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року 77 осіб голосували за "дорученнями".

Однак, позивач стверджує, що з огляду на норми Закону України "Про кооперацію" діє принцип безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності, кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Тобто, за твердженням позивача, право голосу у кооперативній організації не може бути передано іншій особі, в тому числі шляхом видання відповідного доручення.

Крім того, позивач зазначає, що з огляду на норму ст. 245 Цивільного кодексу України, довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством, згідно з ч. 3 ст. 247 Цивільного кодексу України довіреність, у якій не вказана дата її вчинення, є нікчемною.

У зв`язку з чим, позивач зазначає, що як вбачається з реєстру доручень загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року в дорученнях: ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_25 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 (всього 31) не зазначені дати їх видачі, тому такі довіреності є нікчемними. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Також, під час підрахунку голосів були враховані доручення: ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 (всього 8), які не є членами Садівничого товариства "Заліське", а отже не мали права голосу.

З огляду на викладене, позивач підсумував, що оскільки 18 осіб, які брали участь в голосуванні, не є членами Садівничого товариства "Заліське", 31 доручення є нікчемним, 8 доручень видані не членами Садівничого товариства "Заліське", то 57 голосів не могли бути враховані під час проведення оскаржуваних загальних зборів та голосування.

Відповідно, якщо з наведених у Протоколі № 1 загальних зборів 314 зареєстрованих осіб відняти 57 осіб, то виходить, що на загальних зборах проголосувало не більше 257 осіб, що менше половини від 600 осіб - загальної кількості членів Садівничого товариства "Заліське".

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про кооперацію" загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів.

Таким чином, позивач стверджує, що рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року, що оформлені Протоколом № 1, є такими, що прийняті за відсутності кворуму, що є безумовною підставою для визнання недійсними таких рішень.

Позивач стверджує, що вищезазначеними рішеннями загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 року, що оформлені Протоколом № 1, порушені права позивача, а також права інших членів кооперативу, передбачені ст. 12 Закону України "Про кооперацію".

Щодо порушення прав оскаржуваними рішеннями загальних зборів, позивач зазначив, що на них не були враховані його зауваження щодо відсутності правових підстав для їх прийняття. Так, зокрема, незаконним є прийняття положення, згідно якого посадовим особам кооперативу надані повноваження на стягнення додаткових коштів (плати) з членів садівничого товариства та право відключення їх від електричної енергії.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, наведеними в оскаржуваному рішенні та вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №695/2665/16-ц щодо організаційно-правової форми садівничих товариств зазначила таке.

"Формою ведення садівництва згідно зі ст.35 Земельного кодексу України (далі - ЗК) є садівницькі товариства.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 №97 затверджено Державний класифікатор України "Класифікація організаційно-правових форм господарювання" (далі - КОПФГ).

У КОПФГ було враховано організаційно-правові форми, передбачені на час його прийняття законодавством, а саме: виробничий, обслуговуючий, споживчий кооператив, громадська організація, а такої форми, як садівниче товариство, передбачено не було.

На сьогодні садове товариство згідно з чинним законодавством України може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва в межах своїх повноважень надав роз`яснення, зокрема, від 11.10.2004 №6978 та від 21.02.2006 №1339 про порядок реєстрації садівничого (садового) товариства.

21.10.2009 Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва зробив висновок №12819, у якому вказав, що садівничі товариства можуть створюватися як об`єднання громадян.

У цих роз`ясненнях визнано, що садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами, і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства.

Згідно зі ст.2 Закону "Про кооперацію" обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворений шляхом об`єднання фізичних та / або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою здійснення ними господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20% від загального обороту кооперативу".

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що використання для ведення садівництва, городництва та дачного господарства організаційно-правової форми споживчого або обслуговуючого кооперативу як юридичної особи, утвореної фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування, відповідає суті вказаної діяльності.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Згідно з положеннями статті 12 Законом України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України "Про кооперацію".

Так, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку. Норма про кооперативні виплати не поширюється на сільськогосподарські обслуговуючі кооперативи.

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18, від 17.12.2019 у справі №904/4887/18, від 14.01.2020 у справі №910/1702/17 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2023 у справі №910/10891/21.

Статтею 15 Закону України "Про кооперацію" визначено, що загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах.

Згідно з пунктом 8.1.1. статуту Садівничого товариства "Заліське" загальні збори правомочні вирішувати питання, якщо на зборах присутні більше половини членів товариства (50%+1).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 2019 рік кількість членів налічувала 600 осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, загальні збори відповідача вважаються правомочними, якщо на них присутні більше половини членів товариства (50%+1), тобто більше 300 осіб.

Відповідно до Протоколу № 1 оскаржуваних загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 22.06.2019 на них були присутні 237 членів Товариства та 77 членів Товариства голосувало за дорученнями, всього в загальних зборах прийняло участь 314 членів Товариства.

За вірним висновком місцевого господарського суду згідно зі встановленими у справі обставинами, в загальних зборах прийняло участь понад 300 членів (принаймні 309 членів), чиї повноваження не спростовані позивачем.

Так, відповідачем до місцевого господарського суду надано суду копії Актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_74 ( ОСОБА_75 ), відомостей про земельну ділянку по АДРЕСА_16 ( ОСОБА_76 ), Договорів купівлі-продажу земельної ділянки у ОСОБА_77 ОСОБА_30 і ОСОБА_29 , у ОСОБА_76 ОСОБА_30 і ОСОБА_29 , членських книжок ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_11 , заяв свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_23 , нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_80 від 27.07.2016 року про уповноваження ОСОБА_81 .

В ході розгляду спору відповідачем також було надано копії Витягу з ДЗК про земельну ділянку по АДРЕСА_12 на ОСОБА_80 , Державний акт про право власності по АДРЕСА_17 на ОСОБА_82 , Державний акт про право власності по АДРЕСА_18 на ОСОБА_83 , Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі на ОСОБА_84 , Договір купівлі-продажу ділянки по АДРЕСА_7 на ОСОБА_20 .

З огляду на норми Закону України "Про кооперацію" та Статуту відповідача, членство в товаристві пов`язано з внесенням вступного, членського та цільового внесків за письмовою заявою особи, яка затверджується рішенням правління, та оформлення членської книжки. При цьому, членство в товаристві не перебуває у безпосередньому зв`язку з правами на земельну ділянку (членами Товариства є власники чи користувачі садових земельних ділянок, також передбачено, що земельна ділянка може бути виділена особі після набуття нею членства в Товаристві).

Також і припинення членства у Товаристві не перебуває у безпосередньому зв`язку з припиненням прав на земельні ділянки (підставою виключення є самовільна передача земельної ділянки для використання не за призначенням).

З наданих відповідачем нотаріально посвідчених заяв свідків вбачається, що стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_3 власність набула ОСОБА_12 , однак членом Товариства була і залишилась її мати ОСОБА_11 , яка і приймала участь в загальних зборах.

ОСОБА_78 в нотаріально посвідченій заяві свідка зазначила, що є членом Товариства по ділянці АДРЕСА_19 і на зборах реєструвалась разом зі своєю матір`ю ОСОБА_79 (по АДРЕСА_11 ) і сусідом ОСОБА_85 ( АДРЕСА_15 ), мати і сусід уповноважили проставити підписи під час реєстрації, голосували окремо.

ОСОБА_79 в нотаріально посвідченій заяві свідка підтвердила покази ОСОБА_86

ОСОБА_23 в нотаріально посвідченій заяві свідка зазначила, що є членом Товариства і власницею ділянки по АДРЕСА_8 , була присутня в місці проведення загальних зборів через похилий вік разом з сином, якому і доручила себе зареєструвати.

Наведені в заявах свідків обставини пояснюють неспівпадіння реєстраційних даних та підписів через особисті обставини членів Товариства, що не впливає на їх волевиявлення, не призводить до збільшення загальної кількості голосів та не стосується прав та інтересів позивача. Зокрема, наведені особи особисто приймали участь в загальних зборах і їх волевиявлення не залежить від обставин реєстрації та не впливає на чинність кворуму та результати прийняття рішень.

Також відповідач за наслідками перевірки наведених в ході розгляду спору обставин у Вступному слові підсумував, що реєстрація членів Товариства проводилась згідно Списку, складеного бухгалтером товариства на підставі реєстру бухгалтерських даних про сплату вступних внесків. Відповідач прийняв зауваження позивача та визнав помилку, зазначив, що згідно списків зареєструвались не 237, а 236 осіб, що не впливає на наявність кворуму.

При цьому, відповідач заперечував твердження позивача про те, що в зборах приймали участь особи, які не є членами Товариства. Зокрема, відповідач надав обґрунтовані пояснення, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 зареєстровані у Списку по АДРЕСА_1 , проте, ОСОБА_9 є власником ділянки АДРЕСА_20 і помилково був записаний по АДРЕСА_1 , це виправлення відображено в Списку. ОСОБА_10 є власником ділянки АДРЕСА_3 і правильно записана. Ці дві особи є членами Товариства і були присутні на зборах.

ОСОБА_11 зареєстрована по АДРЕСА_3 , є членом Товариства, була присутня на зборах. Право власності на земельну ділянку вона передала своїй доньці ОСОБА_12 , яка заяву про вступ у члени Товариства не подавала.

ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які зареєстровані за однією адресою по АДРЕСА_5 . Так, дійсно ОСОБА_13 не є членом Товариства, тому її не слід рахувати. ОСОБА_14 є власником саме цієї ділянки, була присутня на зборах, проте, при реєстрації невірно записані ініціали (замість ОСОБА_14. помилково вказано ОСОБА_14.) При цьому встановлено, що ОСОБА_14 серед членів Товариства не значиться, тому подвійного голосування не відбувалось і має місце описка.

ОСОБА_15 зареєстрований по АДРЕСА_3 він ОСОБА_16 . Ініціали відрізняються через переклад з української на російську мову. Він був присутній на зборах особисто.

ОСОБА_18 зареєстрована по АДРЕСА_6 . Проте, вона є власником ділянки АДРЕСА_21 , тобто у списку допущена описка цифри. Але вона була присутня на зборах.

ОСОБА_20 зареєстрований по АДРЕСА_7 . Приймав участь у зборах як член Товариства. Право власності на земельну ділянку передане ОСОБА_21 , яка заяву про вступ у члени Товариства не подавала.

ОСОБА_22 зареєстрований по АДРЕСА_8 . Насправді членом СТ є ОСОБА_23 і у Списку мало місце виправлення ініціалів, про що відображено в Акті про результати реєстрації.

ОСОБА_24 зареєстрований як власник ділянки АДРЕСА_9 , потім прізвище закреслено і зверху вказано ОСОБА_25 . Насправді ОСОБА_25 є власником ділянки АДРЕСА_22 , був присутній на зборах, тобто прізвище виправлено, а в номері ділянки одна цифра не виправлена.

ОСОБА_27 зареєстрований як власник ділянки АДРЕСА_10 він є ОСОБА_28 (на українській мові) і у Списку ініціали вказані російською мовою. Він особисто був присутній на зборах.

ОСОБА_29 та ОСОБА_30 зареєстровані по АДРЕСА_23 . Це дійсні члени Товариства, вони зареєстровані правильно і були присутні на зборах. ОСОБА_87 був власником цих ділянок до 2007 року, а потів їх відчужив.

ОСОБА_88 зареєстрована за адресою по АДРЕСА_12 . Власником ділянки є ОСОБА_89 . В списках мала місце описка ініціалів.

Зареєстровані на стор 7 під № 4 та 7 особи - це ОСОБА_82 - власник ділянки АДРЕСА_17 і ОСОБА_90 - власник ділянки АДРЕСА_24 , в підтвердження чого відповідачем надано правоустановлюючі документи.

ОСОБА_91 зареєстрована як власник ділянки АДРЕСА_15 . Ця особа зареєстрована правильно, є членом Товариства, постійно проживає в будинку, сплачує внески, була особисто присутня на зборах. ОСОБА_92 набув право власності на земельну ділянку, проте, заяву про вступ в члени Товариства не подавав.

Наведені обставин спростовують твердження позивача, що вказані особи не є членами Товариства і не мали права приймати участь у зборах. Сам по собі факт наявності описок при реєстрації не свідчить про те, що вказані особи не є членами Товариства. Крім того, наявність описок відображена у Акті про результати реєстрації членів СТ "Заліське" на загальних зборах.

Також відповідачем надано заяви свідків ОСОБА_93 , яка була реєстратором на загальних зборах 22.06.2019 року і засвідчила, що крім неї було ще два реєстратори, секретарем була обрана ОСОБА_94 , зазначила, що не зважаючи на описки і помилки у списку, на початку зборів зареєструвалось більше 300 осіб і після початку зборів ще підходили члени Товариства з сім`ями, через спекотну погоду всі члени Товариства не могли розміститись у відведеному місці під тентовим навісом, тому були змушені стояти в саду під деревами. Аналогічні свідчення відповідно були викладені в наданій до суду заяві свідка ОСОБА_95 , яка теж була реєстратором на загальних зборах 22.06.2019 року.

Також на вимогу суду відповідачем надано до матеріалів справи Списки членів на 22.06.2019 року, згідно з якими всього обліковується 600 членів Товариства, які набули відповідне право членства в установленому порядку.

Інших порушень при проведенні реєстрації та проведенні зборів не було допущено та позивачем не заявлено.

Що стосується участі у загальних зборах осіб на підставі доручень, відповідач пояснив, що після ретельної перевірки доводів позивача визнає, що 3 особи ( ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 ) не є членами Товариства і ці доручення не повинні враховуватись при підрахунку. Інші особи є в Списку членів Товариства, складеному станом на день проведення загальних зборів, тому наведені в ньому 5 осіб ( ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_69 , ОСОБА_101 , ОСОБА_75 ) мали право голосувати за дорученнями.

При цьому відповідач також визнає помилку при підрахунку доручень, оскільки при їх реєстрації була допущена описка в нумерації (пропущений один номер).

Отже, відповідач визнає, що з врахуванням виключення 3 осіб та описки в нумерації, участь у зборах за дорученнями прийняли не 77 осіб, а 73.

Таким чином, з врахуванням встановлених та визнаних відповідачем обставин, участь у загальних зборах прийняло принаймні 309 членів Товариства від загальної зареєстрованої кількості 600 осіб, що становить більше половини і свідчить про наявність кворуму.

В апеляційній скарзі скаржник на підтвердження обставин відсутності кворуму на спірних зборах посилається на фото та відео фіксацію, які розміщені на YouTube, за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_1 та які, за доводами апелянта, безпідставно не були прийняті та досліджені судом першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду 20.11.2023 було відворено за допомогою технічних засобів суду фрагменти наведених відеодоказів, на які вказав третя особа - ОСОБА_3 .

Стосовно вказаних доказів та обставин, які за їх допомогою намагається довести скаржник (відсутність кворуму на спірних зборах), колегія суддів зазначає наступне.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявними у матеріалах даної справи доказами, а саме Списком присутніх членів СТ, дорученнями, нотаріально посвідченими заявами свідків, Актами на право власності на земельну ділянку, Договорами купівлі-продажу земельної ділянки, Державними актами про право власності (про які детально наведено вище) підтверджується участь у спірних зборах 309 членів Товариства.

Відеофіксація зборів не може підтвердити точної кількості осіб, які приймали участь у цих зборах, їх голосування, а також ідентифікувати вказаних на відео осіб та встановити чи є вони членами Садівничого товариства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний господарський суд виходить з того, що:

- обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи;

- важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою;

- із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів";

- зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу;

- іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);

- таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідні приписи ГПК України мають загальний, універсальний характер, оскільки вони є нормами господарського процесуального права, та є обов`язковими при вирішення спору судом незалежно від правовідносин, які виникли між учасниками процесу.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем докази є більш вірогідними, тобто такими, які переважають доводи позивача, зокрема, й щодо відсутності кворуму на спірних зборах.

Відео додатково підтверджують, що збори дійсно проводились, люди приймали активну участь у них - в обговоренні питань та голосуванні.

Стосовно доводів скаржника про наявність порушень при проведенні зборів, слід зазначити наступне.

Пунктом 2.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №04 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" передбачено, що під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію");

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства");

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п`ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства");

- відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства");

- відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Щодо доводів про зміну Порядку денного, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно Оголошення про проведення загальних зборів, обізнаність з яким позивачем не заперечується, було визначено порядок денний: Звіт голови правління за період з 12.05.2018 по 22.06.2019 років; Звіт голови ревізійної комісії за період з 12.05.2018 по 22.06.2019 років; Прийняття кошторису на 2019-2020 роки; Довибори членів правління; Прийняття положень; Різне.

Спірні загальні збори проведені за Порядком денним: Звіт голови правління за період з 12.05.2018 по 22.06.2019 років; Звіт голови ревізійної комісії за період з 12.05.2018 по 22.06.2019 років; Прийняття кошторису на 2019-2020 роки; Довибори членів правління; Прийняття положень; Різне.

Судом в ході розгляду спору досліджено та встановлено, що оскаржуваними загальними зборами не приймались рішення з питань, не включених до порядку денного, порядок денний було чітко і зрозуміло викладено в оголошенні, зміна черговості розгляду питань не впливає на зміст порядку денного і права учасників. Зміна черговості розгляду питань порядку денного без зміни їх змісту, не є порушенням.

Стосовно доводів про порушення встановленого статутом порядку обрання секретаря, то наведене порушення не відноситься до порушень, які є безумовними підставами недійсності рішень загальних зборів.

Оцінюючи як відповідні порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення, суд першої інстанції правомірно зазначив, що за показами свідків та відтворення фактичних обставин проведення загальних зборів встановлено, що відповідна особа ОСОБА_94 виконувала функції секретаря і своїм підписом прийняла на себе відповідальність за виконання відповідних функцій.

Повноваження відповідної особи не спростовані та не скасовані в установленому порядку, позивачем не наведено і судом не встановлено фактів неналежного виконання відповідною особою функцій секретаря зборів, які вплинули на результати прийняття рішень.

Щодо наведених позивачем порушень, зокрема, продовження реєстрації протягом звітних доповідей голови правління і голови ревізійної комісії, слід зазначити, що наведене обумовлено специфікою діяльності садових товариств, зокрема, чисельності його членів.

Одночасно, колегією суддів враховуються доводи відповідача про те, що такі обставини проведення загальних зборів обумовлені об`єктивними чинниками: територія садового товариства займає значну площу 52 га з протяжністю вулиць по 2 км, що в спекотний день унеможливлює одночасне прибуття всіх членів Товариства, серед яких багато літніх людей, з різним станом здоров`я та фізичних можливостей.

Окрім наведеного, слід зазначити, що позивачем не доведено, яким саме чином обставини продовження реєстрації протягом звітних доповідей голови правління і голови ревізійної комісії, порушили його права, а також яким чином вказане вплинуло на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Недоліки ведення Товариством внутрішньої документації та обліку в цілому призвело до виникнення певних технічних неточностей, що в загальному не вплинуло на результат проведення спірних загальних зборів та не призвело до порушення прав позивача (третіх осіб).

Зокрема, позивач не зазначає про позбавлення його доступу до загальних зборів, неналежне повідомлення чи прийняття рішення, яке безпосередньо стосується його прав члена товариства. Прийняті на загальних зборах рішення є рішеннями поточної діяльності Товариства в межах статутних завдань - забезпечення електропостачання з врахуванням інтересів усіх членів Товариства, особливо тих, які сумлінно виконуються свої обов`язки та своєчасно сплачують за електроенергію та інші платежі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів з питань 4-6, оформлених протоколом від 22.06.2019 №1.

Окрім наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про не доведення порушенння прав позивача, виходячи з наступного.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст.4 ГПК).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 ст.16 ЦК передбачає, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права (п.5.6 постанови Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20).

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й буде здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений приписами ст.16 ЦК, ст.20 ГК, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес (п.119 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (п.120 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Рішення загальних зборів можуть бути оскаржені в судовому порядку учасником об`єднання (співласником) шляхом пред`явлення позову про визнання їх недійсними, якщо такі рішення не відповідають вимогам законодавства та порушують права чи законні інтереси учасника об`єднання (співласника). При цьому, суд має право з урахуванням усіх обставин справи залишити в силі оскаржувані рішення, якщо допущені порушення не порушують законні права учасника (співласника), який оскаржує рішення.

Встановлення окремих порушень під час скликання та проведення загальних зборів учасників юридичних осіб не призводить до обов`язкового визнання недійсним рішення таких зборів. Наприклад, відсутність доказів повідомлення учасника про скликання загальних зборів не є підставою для визнання недійсними рішень таких зборів, якщо буде встановлено присутність учасника (його представника) на оспорюваних загальних зборах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.09.2021 у справі №916/3074/20.

При цьому, суд, розглядаючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів, повинен встановити, порушення прав позивача оспорюваним рішенням загальних зборів.

На загальних зборах 22.06.2019 року був присутній позивач особисто, що підтверджується його підписом у Списку присутніх членів СТ (т.1, а.с. 21) та приймав участь у голосуванні щодо питань порядку денного.

Колегія суддів вважає, що позивачами не доведено, яким саме чином спірні рішення, прийняті на зборах (з питань 4-6, а саме щодо виключення із членів правління достроково ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прийняття в члени правління ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; прийняття Положення по електроенергії, Договір по електроенергії між СТ і членом товариства, Положення про ревізійну комісію, Положення про правління; встановлення штрафу у розмірі 2500 грн. за антисанітарію та занедбалість по земельній ділянці, встановлення плати за повторне підключення до електропостачання у розмірі 1000 грн., про попередження власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 про відключення від електропостачання), порушують його права на участь в господарській діяльності кооперативу та в управлінні ним, з огляду на присутність позивача на зборах та реалізацію прав.

Окрім наведеного, колегією суддів при прийнятті даної постанови враховується наступне.

У постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №922/1671/16 та від 12.03.2019 у справі №904/9495/16 була викладена позиція, що визнання судом недійсними рішень загальних зборів повністю, захищаючи порушені корпоративні права одного учасника товариства, може зачіпати корпоративні права інших учасників, відповідно порушується баланс інтересів учасників товариства, що має наслідком непропорційність втручання у правовідносини сторін та фактично є втручанням суду у господарську діяльність товариства.

Верховний Суд у постанові від 20.04.2023 у справі №914/2547/21 зазначив, що розглядаючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів, суд повинен встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача. Також суд повинен у кожному конкретному випадку оцінити характер порушення, враховуючи баланс інтересів як позивача, так й інших співвласників ОСББ. Інтереси окремого власника можуть не збігатися з інтересами інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, вирішуючи питання щодо визнання недійсними рішення загальних зборів, суди мають враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, уникати зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, які вирішуються загальними зборами співвласників

Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі №918/964/20 вказав на необхідність врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами співвласників багатоквартирного будинку, які реалізують свої права на участь в управлінні ОСББ, і які були присутні на загальних зборах, та інтересами позивача.

Апеляційний суд вважає, що такі висновки Верховного Суду можна застосувати і до спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів садівничого товариства (з урахуванням різниці у обставинах справ).

Колегія суддів звертає увагу на те, що Садівниче товариство є неприбутковою організацією, яка на відміну від господарських товариств при проведенні зборів, в тому числі і шляхом письмового опитування, як правило не користується кваліфікованою правовою допомогою, через що можливими є незначні процедурні помилки в організації та проведенні зборів, які не повинні слугувати підставою для скасування рішень СТ з питань спільного управління майном.

Крім того, на відміну від господарських товариств з невеликою кількістю учасників в СТ є певна, і часто доволі значна частина членів, які не прагнуть брати активну участь у вирішенні питань управління СТ, вони не приходять на збори, не беруть участь у письмових опитуваннях. Тому проведення кожних зборів вимагає значних зусиль від органів управління або ініціативної групи по скликанню зборів, інформуванню членів, вручення та отримання заповнених бюлетенів.

Визнання важливих для діяльності СТ рішень недійсними в судовому порядку, як правило, відбувається через значний проміжок часу після їх прийняття і має негативні наслідки на діяльність СТ, адже створює ситуацію правової невизначеності для всіх членів і самого СТ. За таких умов суд повинен приділяти ще більше уваги дослідженню питань балансу інтересів членів СТ, з`ясуванню того, яке саме право учасника було порушено оскаржуваним рішенням і можливості його відновлення саме через скасування рішень, а не іншим шляхом.

Суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності СТ, в тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю учасників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного члена, який оскаржує такі рішення в судовому порядку.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, наведеною у п. 96-98 постанови від 16.06.2023 у справі №904/1711/22.

У цій справі судом не встановлено, яким чином оскаржуваними рішеннями загальних зборів порушуються права позивача, а також яким чином їх скасування призведе до поновлення цих прав.

Оскільки за результатами голосування на загальних зборах за 4-6 питання проголосувала більшість членів, то задоволення позовних вимог порушить баланс інтересів усіх членів та самого СТ.

Колегія суддів зауважує, що права одного члена СТ не можуть превалювати над правами та інтересами інших членів СТ, а суд при вирішенні спору повинен уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства.

В постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №910/6685/21 зазначено, що якщо за результатами розгляду справи суд не встановить факт порушення прав та законних інтересів позивача оскаржуваним рішенням органу управління акціонерного товариства, або встановить неефективність обраного позивачем способу захисту, то це буде достатньою та самостійною підставою для відмови у позові про визнання такого рішення недійсним.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ненадання третім особам строку для підготовки до судових дебатів, надання переваги доказам відповідача та неприйняття, наданих позивачем, доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 3 наведеної статті порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегією суддів не встановлено обставин порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Так само не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо тверджень скаржника про те, що місцевим господарським судом не були розглянуті клопотання, подані третіми особами 26.12.2022, колегія суддів вказує, що в судовому засіданні 26.12.2022 судом першої інстанції були розглянуті вказані клопотання, що підтверджується, як протоколом судового засідання від 26.12.2022, так і ухвалою від 26.12.2022.

Стосовно доводів апелянта про відсутність підстав для покладення на позивача витрат правничої допомоги з огляду на не направлення відповідачем відповідної заяви іншим учасникам справи, зокрема, третім особам, колегія суддів вказує, що в матеріалах справи (т.3, а.с. 57) наявні докази направлення відповідачем заяви на електронні адреси позивача та третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У нинішній справі колегія суддів дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 20.03.2023 у справі №911/737/22 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.12.2023 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко