ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Черкаси справа №925/991/23

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Міняйло А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом Черкаської міської ради (вул.Б.Вишневенького, 36, м.Черкаси, 18000, ідентифікаційний код 25212542)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» (вул.Михайла Бойчука, 18-А, м.Київ, 01103).

до фізичної особи-підприємця Назаренка Владислава Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про скасування державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за участю представників:

від позивача Слинько М.Г., за довіреністю,

від відповідача Климчук А.В., адвокат (приймає участь у режимі відеоконференції),

21.07.2023 Черкаська міська рада звернулась у Господарський суд Черкаської області із позовом до фізичної особи-підприємця Назаренка Владислава Сергійовича, у якому просить суд скасувати державну реєстрацію прав на нежитлове приміщення, яке розташоване по вул.Симиренківській, 156, м.Черкаси, загальною площею 29,5 м2, яка 12.12.2016 проведена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за №32869673 з одночасним припиненням державної реєстрації речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним №101 та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши фізичну особу-підприємця Назаренка Владислава Сергійовича повернути Черкаській міській раді земельну ділянку розташовану по вул. Симиренківській, 156, м. Черкаси з кадастровим №:03:053:0015, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення за власний рахунок розміщеного на ній нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101), а саме: А-1 операторська, № 1-огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 колонка, I, II замощення. У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача на користь Департаменту архітектури та містобудування судові витрати зі сплати судового збору у сумі 5368,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2018 році позивачу стало відомо, про рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26.02.2016 про визнання права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» на нежитлове приміщення, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0450 га із кадастровим номером :03:053:0015, що належить Черкаській міській раді. Черкаська міська рада не була залучена до участі у справі в суді першої інстанції, тому тільки у 2018 році звернулася із апеляційною скаргою на це рішення. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 18.04.2018 скасовано рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26.02.2016 та у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» про визнання права власності відмовлено повністю. З метою внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови апеляційного суду Черкаської області від 18.04.2018, позивач подав заяву на проведення реєстраційних дій. 10.04.2023 державним реєстратором прав на нерухоме майно Великою О.В. було прийнято рішення №67136319 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У подальшому, позивачу стало відомо, що Назаренко Владислав Сергійович набув право власності на нежитлове приміщення: А-1 операторська, № 1-огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 колонка, I, II замощення, загальною площею 29,5 м2 за адресою вул.Симиренківська, 156, м.Черкаси на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер 10340 віл 12.12.2016, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» та відповідачем. Позивач вважає, що оскільки первісна реєстрація права власності за рішенням суду була незаконною, то подальша реєстрація цього майна шляхом укладення договору купівлі-продажу та державна реєстрація цього майна за іншим власником також є незаконною. Окрім того, будівля збудована на земельній ділянці, яка не була належним чином відведена для цієї мети та в подальшому право користування на цю земельну ділянку не оформлювалось. Також між сторонами відсутні будь-які цивільно-правові угоди щодо користування земельною ділянкою. Позивач хоче передати спірну земельну ділянку у користування на конкурентних засадах проте, розташування на вказаній земельній ділянці самочинно збудованого та зареєстрованого в реєстрі майна відповідача перешкоджає цьому, оскільки згідно з абзацом 2 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Наведене і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для скасування державної реєстрації прав №32869673 від 12.12.2016 на спірне нежитлове приміщення, з одночасним припиненням державної реєстрації речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення за власний рахунок відповідача розміщеного на ній нерухомого майна.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що спірний об`єкт нерухомості був збудований на земельній ділянці, яка нікому не відводилася для цієї мети, будівництво здійснено без дозвільних документів, які б давали право виконувати будівельні роботи та без введення спірного об`єкту в експлуатацію, а тому в силу частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України, право власності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» або у будь-яких інших осіб не виникало. Неіснуюче право, щодо об`єкта нерухомості не породжує й прав власника щодо розпорядження майном, зокрема, продажу його третім особам, відповідно відносно спірного об`єкту не могло бути укладено договору купівлі-продажу. Тому, права на мирне володіння майном, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» не виникало, а відповідно і не могло бути предметом договору купівлі-продажу в подальшому на користь відповідача. Щодо строку позовної давності, то позивач зазначив, що станом на 02.04.2020, строк позовної давності для пред`явлення відповідного позову у період з 02.04.2017 до 02.04.2020 не сплинув та продовжив строк своєї дії на весь період карантину, а після його припинення на період дії воєнного стану, тому строк позовної давності у цій справі не пропущений. Доводи відповідача, що він у цьому спорі має виступати як фізична особа, а не як суб`єкт господарювання є безпідставними, оскільки відповідач діє всупереч своїй попередній поведінці оскільки він звертався до позивача як до власника земельних ділянок в межах міста із клопотання про надання йому зальної ділянки в оренду для здійснення господарської діяльності під розміщену АЗС, яка може використовуватись відповідачем тільки для здійснення господарської діяльності. Крім того, земельна ділянка із кадастровим номером :03:053:0015, на якій знаходиться самочинне збудоване майно відповідача, зареєстрована із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що свідчить про можливість її використання виключно для цілей зайняття господарською діяльністю.

У додаткових поясненнях позивач зазначив, що спірне майно зареєстроване за ним як за фізичною особою, а не за фізичною особою-підприємцем є безпідставними, оскільки чинне законодавство не передбачає реєстрації права власності за фізичною особою-підприємцем. Вимоги про скасування державної реєстрації прав за відповідачем і про знесення самочинно збудованого майна є складовими негаторного позову.

16.08.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивованим тим, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі та в порядку встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Відповідач став власником спірного нежитлового приміщення через півроку після набрання законної сили рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26.02.2016, що свідчить про добросовісне набуття та подальше відкрите володіння правом власності на нежитлове приміщення. Під час розгляду справи апеляційним судом Черкаської області, відповідача не було залучено до розгляду справи, чим фактично були порушені його права, оскільки він був законним власником предмету спору. 22.11.2018 відповідач звернувся до Управління надання адміністративних послуг Черкаської міської ради із заявою про надання в оренду, власність, постійне користування земельної ділянки за адресою м.Черкаси, вул. имиренківська, 156, без змін її меж та цільового призначення, що підтверджується описом №940556-3 про прийняття документів, проте відповіді щодо стану розгляду документів до відповідача не надходило. Відповідач розцінив цей факт, як принцип мовчазної згоди, оскільки структурний підрозділ позивача прийняв заяву відповідача, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видав. Такі дії відповідача свідчать про його зацікавленість у правомірному використанні земельної ділянки та про намір стати добропорядним користувачем земельної ділянки. Крім того, за доводами відповідача, визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів і визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом. Щодо нікчемності договору купівлі-продажу майна, на яку посилається позивач, то жодної з підстав визначеної статтею 203 Цивільного кодексу України не може бути застосовано до цього договору, яким було придбано нежитлове приміщення. З моменту виникнення юридичних фактів, які оспорюються позивачем, пройшло шість років, що перевищує загальний строк позовної давності. Власником спірного приміщення є фізична особа ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №10340 від 12.12.2016, а реєстрація відповідача, як фізичної особи-підприємця, відбулась 13.08.2019

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що оскільки відповідач є власником нерухомого майна, як фізична особа, тому цей спір не підсудний господарській юрисдикції. Звільнення від доказування не має абсолютного характеру, і не може сприйматись судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Представниця відповідача зазначила, що фактично позов кваліфіковано як негаторний, виключно з метою, щоб не застосовувати до нього позовну давність та вважає, що строк позовної давності у цій справі розпочав свій відлік з 12.12.2016 та минув 12.12.2019, тобто до впровадження карантину. Будь-яких заяв про продовження строку позовної давності від відповідача до суду не надходило.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24.07.2023 заяву Черкаської міської ради про забезпечення позову задоволено та вжито заходи забезпечення позову у справі, шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти відчуження в будь-яких спосіб, передачі в заставу, оформлення поручительства за власним зобов`язанням або зобов`язанням інших осіб або вчиняти інші дії майнового характеру з нежитловим приміщенням, що знаходиться у м. Черкаси по вул. Симиренківська, 156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, а також заборони будь-якому суб`єкту, уповноваженому на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

01.08.2023 представник позивача направив до суду клопотання про усунення недоліків, до якої долучив докази, які вказані в ухвалі суду від 25.07.2023.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.08.2023 суд прийняв заяву позивача до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання у справі о 10 год 30 хв 22.08.2023 та встановив відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про прийняття справи до свого провадження для подання суду відзиву на позовну заяву та усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22.08.2023 суд залучив до участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» та відклав підготовче засідання у справі до 14 год 30 хв 12.09.2023.

Протокольною ухвалою від 12.09.2023 суд оголосив перерву у справі до 14 год 00 хв 26.09.2023.

Протокольною ухвалою від 26.09.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті о 10 год 00 хв 24.10.2023.

У зв`язку з проходженням суддею Кучеренко О.І. навчання у Національній школі суддів України судове засідання, яке було призначене о 10 год 00 хв 24.10.2023, не відбулося, у зв`язку з чим ухвалою суду від 17.10.2023 судове засідання у справі було призначено о 10 год 00 хв 01.11.2023.

Протокольною ухвалою від 01.11.2023 суд оголосив перерву у справі до 14 год 30 хв 22.11.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 22.11.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, які викладені ним у своїх заявах по суті та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представниця відповідача у судовому засіданні 22.11.2023 зазначила, що цей спір не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, а тому у суду є підстави для закриття провадження у справі, а також заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та у разі прийняття судом рішення, просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 22.11.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.02.2016 у справі №711/8952/15-ц задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» та визнано за ним право власності на нежитлове приміщення літ. А-1 операторська загальною площею 29,5 м2, №1 огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 колонка, І, ІІ замощення, які розташовані на розі вулиці Рябоконя та проспекту Хіміків у місті Черкаси.

23.11.2016 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення літ. А-1 операторська загальною площею 29,5 м2, №1 огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 колонка, І, ІІ замощення. Документи, що подані для реєстрації: рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.02.2016 у справі №711/8952/15-ц; наказ про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси, серія та номер 1871-а, виданий 08.09.2016, видавник: Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради.

12.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр», як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. (а.с.64-65).

За умовами цього договору продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлове приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_2 (далі нежитлове приміщення). Нежитлове приміщення операторська, під літ. А-1, загальною площею 29,5 м2, №1 огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 колонка, І, ІІ замощення. Земельна ділянка, на якій знаходиться нежитлове приміщення, площею 0,0450 га, кадастровий номер :03:053:0015, не приватизована. Це нежитлове приміщення належить продавцеві на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси, справа №711/8952/15-ц від 26.02.2016 та наказу про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси за №1871-а, виданого Департаментом архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради від 08.09.2016. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.11.2016, номер запису про право власності 17692911, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (пункт 1 договору купівлі-продажу).

ОСОБА_1 12.12.2016 зареєстрував за собою право власності на нежитлове приміщення операторську, під літ. А-1, загальною площею 29,5 м2, №1 огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 колонка, І, ІІ замощення. Підстава державної реєстрації: договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер 10340, виданий 12.12.2016, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.

У лютому 2018 року Черкаська міська рада, яка не була залучена до розгляду справи №711/8952/15-ц, дізнавшись про рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2016, оскаржила це рішення до апеляційного суду Черкаської області.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 18.04.2018, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2016 скасовано та відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» у позові до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосвіт», третя особа без самостійних вимог Управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаської області про визнання права власності (а.с.19-20).

Під час розгляду справи №711/8952/15-ц, апеляційним судом встановлено, що 01.03.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екоенергосвіт» та ОСОБА_2 було укладено договір пайової участі у будівництві, відповідно до пункту 1.1 якого замовник зобов`язується на свій ризик, своїми силами і засобами виконати будівельні роботи з будівництва нежитлового приміщення з інженерним забезпеченням без оздоблювальних робіт на розі вул. Рябоконя та проспекту Хіміків у м.Черкаси порядку та на умовах, визначених цим договором у відповідності із затвердженою проектно-кошторисною документацією та після закінчення будівництва і здачі об`єкту в експлуатацію передати його за актом прийому-передачі у власність пайовику, який зобов`язується прийняти об`єкт та здійснити інвестиції, згідно умов цього договору.

11.07.2014 між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» укладено договір відступлення права вимоги відповідно до якого пайовик відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» право вимоги за договором пайової участі у будівництві від 01.03.2009.

Апеляційний суд встановив, що місцевий суд, визнавши право власності на спірні об`єкти нерухомості, які не введені в експлуатацію, не врахував, що визнання права власності на об`єкти незавершеного будівництва, не прийнятого у експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Також при ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим судом було помилково застосовано положення статті 377 Цивільного кодексу України, оскільки спірний об`єкт будувався на земельній ділянці без належного оформлення, а також без будь-яких дозвільних документів, що дають можливість здійснювати будівництво, тому суд посилаючись на положення статті 376 Цивільного кодексу України вказав на самочинність будівництва цих об`єктів нерухомого майна.

Встановивши форму власності земельної ділянки на якій розташований спірний об`єкт, місцевий суд не залучив до участі у справі її власника Черкаську міську раду та ухвалив рішення, яким вирішив питання про її права та обов`язки.

Рішенням Черкаської міської ради №2-3311 від 12.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Симиренківській, 156 та визначення умов земельних торгів» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0450 га по вул. Симиренківській, 156, право оренди якої пропонується для продажу на земельних торгах для розміщення тимчасового АГЗП до 10 м3. Земельну ділянку вирішено відвести до категорію земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07). Встановлено стартовий розмір річної орендної плати земельної ділянки площею 0,0450 га по вул. Симиренківській, 156 у розмірі 20143,90 грн. Вирішено зареєструвати право комунальної власності за територіальною громадою міста Черкаси на цю земельну ділянку (а.с.24).

Земельна ділянка площею 0,045 га із кадастровим номером :03:053:0015, на якій розташовано спірне нерухоме майно, зареєстрована за Черкаською міською радою 23.04.2018 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VI від 06.09.2012, що підтверджене інформаційною довідкою №321217471 від 25.05.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі інформаційна довідка №321217471) (а.с.15-18).

22.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Департаменту управління справами Черкаської міської ради із заявою, у якій просив надати йому в оренду на 49 років земельну ділянку площею 0,0450 га із кадастровим номером :03:053:0015, яка за цільовим призначенням віднесена до категорії земель житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) за адресою вул.Симиренківська, 156, м.Черкаси під АЗС (а.с.102).

Ця заява 22.11.2018 була прийнята адміністратором Управління надання адміністративних послуг Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Медведевою В.М., про що свідчить вхідний №94056-з на заяві відповідача.

Згідно з описом документів, доданих до заяви №94056-З (а.с.67), ОСОБА_1 з метою отримання адміністративної послуги «надання в оренду, власність, постійне користування земельної ділянки без змін її меж та цільового призначення» 22.11.2018 подав такі документи: заяву, копію паспорта громадянина та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або копії документів, що засвідчують речові права на нерухоме майно, копію технічного паспорту на існуючий об`єкт нерухомого майна, інші документи.

Матеріали справи не містять будь-яких документів щодо розгляду Черкаською міською радою поданих відповідачем документів та прийняття відповідного рішення.

Черкаська міська рада 18.04.2018 звернулась до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради із заявою від 04.04.2023 (реєстраційний номер 54771012) про проведення реєстраційних дій припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, згідно з постановою апеляційного суду від 18.04.2018 у справі №711/8952/15-ц.

10.04.2023 державний реєстратор Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради Велика О.В. прийняла рішення №67136319 про відмову у проведення реєстраційних дій, оскільки нею було встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, у зв`язку з тим, що у відомостях Державного реєстру речових прав наявна інформація про зареєстроване право власності за іншою особою, відмінною від тієї, яка вказана у постанові апеляційного суду та відповідно на підставі іншого правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу від 12.12.2016 (а.с.25).

Судом також встановлено, що 06.06.2023 головним спеціалістом інспектування управління інспектування Черкаської міської ради Пацьорою О.І. на підставі листа Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради №3889-01-21 від 02.06.2023 проведено перевірку об`єкта, що знаходиться за адресою вул.Симиренківська, 156, м.Черкаси, під час якої було зафіксовано, що за вказаною адресою розміщена споруда, ззовні облаштована з полегшених конструкцій, яка на час перевірки була зачинена, підприємницька діяльність не здійснювалася, біля споруди облаштований металевий паркан, про що зазначено у Акті (а.с.26).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при прийнятті рішення та оцінка аргументів учасників справи.

Щодо доводів представниці відповідача, що цей спір не підлягає розгляду у господарському суді, суд зазначає наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується, як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №761/33069/16-ц.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи №492/1519/15-ц у постанові від 15.01.2020 дійшла висновку, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі №920/1275/16 зазначив, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Доводи представниці відповідача про факт реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем як за фізичною особою без прив`язки до статусу підприємця не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що чинним законодавством права власності на будь-який об`єкт реєструється виключно за фізичною чи юридичною особою.

Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Крім того, земельна ділянка площею 0,045 га із кадастровим номером :03:053:0015, на якій розташоване спірне нерухоме майно має цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що свідчить про можливість використання такого об`єкту нерухомості та такої земельної ділянки виключно для цілей зайняття господарською діяльністю.

З метою будівництва та обслуговування будівель торгівлі відповідач звертався також до позивача для отримання спірної земельної ділянки у користування.

Суб`єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 Господарського кодексу України).

У статті 3 Господарського Кодексу України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (стаття 2 Господарського Кодексу України).

Відповідач та його представниця визнають той факт, що відповідач звертався до позивача із заявою надати в оренду земельну ділянку площею 0,045 га із кадастровим номером :03:053:0015 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Наведене повністю спростовує доводи того, що відповідач у цьому спорі має виступати саме як фізична особа, а не яу суб`єкт господарювання, та такі доводи свідчать, що відповідач діє всупереч своїй попередній поведінці, оскільки сам звертався до позивача як до власника земельних ділянок в межах міста Черкаси із клопотанням про надання земельної ділянки в оренду для здійснення господарської діяльності під розміщену АЗС. Крім того, на час розгляду справи відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Отже, суд дійшов висновку, що цей спір підвідомчий господарському суду, оскільки відповідач є учасником господарських відносин, які виникли на основі відносин права власності останнього.

Предметом спору у цій справі, є вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав з одночасним припиненням державної реєстрації речових прав на спірний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення розміщеного на ній нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України, презюмується належність земельних ділянок на території міста Черкаси територіальній громаді міста з визначенням її власника Черкаської міської ради.

Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовано майно відповідача, знаходиться в межах населеного пункту - міста Черкаси.

В силу приписів частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 3 розділу II розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», статей 80, 83 Земельного кодексу України, земельні ділянки, розміщені в межах міста Черкаси, за деяким виключенням, є землями комунальної форми власності і належать на праві власності територіальній громаді, при цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку, оскільки за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема, з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. Державна реєстрація не є підставою для виникнення права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

В силу наведених положень земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно перебуває у комунальній власності, тобто, позивач є власником земельної ділянки, на якій розташоване майно, яке на час розгляду цієї справи зареєстровано за відповідачем.

За приписами частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (статті 13, 14), Земельного кодексу України (статті 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126), а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону України «Про оренду землі», Цивільного кодексу України).

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, ознаками самочинного будівництва є те що об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №915/1376/17).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 виснувала, що не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності набуває той, хто має речове право на землю.

При цьому, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13).

Як слідує з матеріалів справи, земельна ділянка площею 0,045 га із кадастровим номером :03:053:0015, що розташована за адресою вул. Симиренківська, 156, м. Черкаси та на якій розміщене майно відповідача, не надавалась Черкаською міською радою у користування чи з метою здійснення будівництва будь-якій особі, право користування нею також наразі відсутнє й у відповідача, що не спростовано останнім під час розгляду справи. Судом також встановлено та не спростовано відповідачем, що об`єкт нерухомого майна не був введений в експлуатацію, право власності на нього було зареєстровано за попереднім правовласником згідно з рішенням суду, яке у подальшому було скасовано, адреса об`єкту нерухомості, який розташований на цій земельній ділянці не надавалася.

У справі відсутні докази на підтвердження обставини, які свідчать про те, що спірний об`єкт нерухомості побудований на підставі відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Отже, спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, оскільки збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Посилання сторони відповідача на те, що під час реєстрації права власності на спірний об`єкт рішення суду було чинним, а відповідач не є особою, яка здійснила будівництво об`єкту, судом оцінюються критично через те, що факт відсутності речових прав на земельну ділянку під спірним об`єктом нерухомості був очевидними весь час і для усіх учасників спірних обставин.

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

До інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Тому, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Так, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті, якою передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (провадження №12-115гс19), постанова Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №569/21350/18 (провадження № 61-22552св19)).

Отже, чинним законодавством для спірних правовідносин визначено єдину підставу для набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, яка, як вбачається із обставин справи, не настала.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як зазначалось вище, постановою апеляційного суду скасовано рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси та відмовлено у позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» про визнання права власності на спірне майно відмовлено.

Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» набуло право власності на спірний об`єкт скасовано.

З огляду на викладене, державна реєстрація права власності за Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехресурс-Центр» на спірний об`єкт, та у подальшому укладення договору купівлі-продажу з відповідачем, на підставі якого за ним зареєстровано право власності, здійснено за відсутності належних правових підстав.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Наявність зареєстрованого за відповідачем права власності перешкоджає позивачу належному володінню, розпорядженню та користуванню земельною ділянкою комунальної власності, її продажу на земельних торгах з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста Черкаси, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, наявні підстави для скасування державної реєстрації права власності на об`єкт - нежитлове приміщення, яке розташоване по вул.Симиренківській, 156, м.Черкаси, загальною площею 29,5 м2 від 12.12.2016 №32869673 з одночасним припиненням державної реєстрації речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним №101.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; частина 2 статті 212 Земельного кодексу України передбачає приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; а також частиною третьою передбачено, що повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Для особи, яка самочинно забудувала земельну ділянку, Цивільний кодекс України передбачає настання таких негативних наслідків майнового характеру: а) знесення збудованого об`єкта; б) визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на збудований об`єкт; в) проведення перебудови; ґ) відшкодування витрат, пов`язаних з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частина третя).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19, пункт 63), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Великою Палатою Верховного Суду у справі №916/2761/13 зроблений правовий висновок про те, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом, як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, в силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Як зазначено вище, земельна ділянка площею 0,045 га із кадастровим номером :03:053:0015 належить позивачу на праві комунальної власності. На цій земельній ділянці розміщено об`єкт нерухомого майна, який за усіма ознаками носить характер самовільного будівництва.

Саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Відповідно до статті 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Негаторний позов подається у випадках, коли власник або титульний володілець (у тому числі орендар) має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову (постанова Верховного Суду від 14.06.2021 у справі №925/188/18)

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов) (постанова Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №458/1046/15-ц)

Враховуючи те, що спірний об`єкт збудований за відсутності дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась, за змістом наведених положень чинного законодавства належним способом захисту є звільнення земельної ділянки від самочинно збудованого на ній об`єкту нерухомості шляхом його знесення.

Отже, земельна ділянка площею 0,045 га із кадастровим номером :03:053:0015, що розташована за адресою вул.Симиренківська, 156, м.Черкаси підлягає звільненню від самовільно збудованого нерухомого майна за рахунок власника майна ОСОБА_1 шляхом знесення цього майна, оскільки відповідач на час розгляду справи судом є фактичним власником спірної самочинної будівлі.

Щодо строку позовної давності, то суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Вказані приписи поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

У пункті 46 постанови від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зайняття земельної ділянки з порушенням Земельного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, тобто на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Отже, вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, може бути пред`явлена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, порушення законних прав та інтересів територіальної громади міста Черкаси в особі органу місцевого самоврядування - Черкаської міської ради, яке полягає у тому, що позивач позбавлений права вільно розпоряджатися належною йому земельною ділянкою, оскільки на ній розміщений об`єкт нерухомості, який є самочинно побудованим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Черкаської міською ради є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Частиною 7 статті 145 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради за рахунок відповідача у сумі 5368,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Скасувати державну реєстрацію прав на нежитлове приміщення, яке розташоване по вул.Симиренківській, 156, м.Черкаси, загальною площею 29,5 м2 від 12.12.2016 №32869673 з одночасним припиненням державної реєстрації речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна та закриттям розділу щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним №101.

3.Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по вул.Симиренківській, 156, м.Черкаси з кадастровим №:03:053:0015, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення за власний рахунок розміщеного на ній нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101), а саме: А-1 - операторська, № 1-огорожа, №2 стаціонарний заправник, №3 - колонка, I, II - замощення.

4.Стягнути з фізичної особи-підприємця Назаренка Владислава Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (вулиця Б.Вишневецького, 36, місто Черкаси, 18001, ідентифікаційний код 38715770) 5368,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 08.12.2023.

Суддя О.І.Кучеренко