РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2023Справа № 910/14691/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Моделпак" м. Рівного

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр покрівельних технологій" м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, ціна позову 364603,58 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Моделпак" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 26 липня 2023 р. між ним та відповідачем укладено договір поставки № 312-87-23, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався передати йому товар в асортименті, кількості та цінами вказаними у специфікації до договору, який є невід`ємною частиною договору, а він - прийняти та оплатити його вартість на умовах договору.

На підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № ПТ-0001028 від 24 липня 2023 р. ним платіжною інструкцією № 12156 від 27 липня 2023 р. перераховано останньому 349103,41 грн. в рахунок оплати за товар.

Посилаючись на те, що в обумовлений договором строк товар на суму попередньої оплати відповідач йому не передав, одержані кошти не повернув, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 349103,41 грн. попередньої оплати, 15500 грн. пені, а також понесені ним по справі судові витрати.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд судом справи щодо нього повідомлений в установленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 165 ГПК України за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 липня 2023 р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 312-87-23, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався передати позивачу товар в асортименті, кількості та цінами вказаними у специфікації до договору, який є невід`ємною частиною договору, а позивач - прийняти та оплатити його вартість на умовах договору.

Згідно п.п. 4.3., 7.3. строк поставки товару складає протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання постачальником 70% попередньої оплати.

У разі непоставки або несвоєчасної поставки товару, постачальник зобов`язується оплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується неустойка, від вартості оплаченого покупцем, але не поставленого вчасно товару, за кожен день прострочення.

Строк дії договору відповідно до умов 12.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 р., а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань-до повного їх виконання.

Також встановлено, що 24 липня 2023 р. відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № ПТ-0001028 на сплату 349103,41 грн. за будівельні матеріали.

Указаний рахунок був оплачений позивачем 27 липня 2023 р. у повному розмірі.

Це підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договору, рахунку-фактури, платіжної інструкції № 12156 від 27 липня 2023 р.

Заявлені позовні вимоги стосуються повернення попередньої оплати за товар, який всупереч умов договору поставки № 312-87-23 від 26 липня 2023 р. позивачу поставлений не був.

Таким чином, підставою позову позивачем визначено укладений між сторонами договір поставки № 312-87-23 від 26 липня 2023 р.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок-фактура датований 24 липня 2023 р. (на підставі нього саме здійснено платіж), що передує часу укладення між сторонами договору поставки від 26 липня 2023 р.

При цьому, вказівка про зворотну дію в часі щодо застосування умов договору у цьому ж договорі поставки № 312-87-23 від 26 липня 2023 р. відсутня.

З вищевказаної вбачається, що призначення платежу у сумі 349103,41 грн. вказано: "Оплата за труби згідно рах. № 1028 від 24 липня 2023 р.", що не пов`язує виконаний платіж з виконанням саме договору поставки № 312-87-23 від 26 липня 2023 р.", визначений підставою даного позову.

Також згідно умов п. 3.1. договору поставки оплата вартості товару здійснюється шляхом оплати 70% попередньої оплати та залишок грошового зобов`язання по факту поставки товару покупцю до його повного відвантаження або на інших умовах згідно специфікації і підписання сторонами видаткової накладної, та/або інших супровідних документів.

При цьому, позивач платіжною інструкцією № 12156 від 27 липня 2023 р. здійснив повну оплату за товар, передбачений рахунком № ПТ-0001028 від 24 липня 2023 р.

Умови договору поставки від 26 липня 2023 р. передбачають передачу продавцем товару, узгодженого специфікацією.

Доказів погодження такої в межах заявленого договору не надано.

За умовами п. 4.1. договору поставки базовою умовою поставки товару постачальником є DDP у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (редакція 2010 р.), тобто доставка товару до складу покупця.

Зі змісту рахунку-фактури № ПТ-0001028 від 24 липня 2023 р. слідує, що доставка товару сторонами не узгоджувалася.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відносини за рахунком-фактурою № ПТ-0001028 від 24 липня 2023 р., оплаченого платіжною інструкцією № 12156 від 27 липня 2023 р., не стосуються виконання договору поставки № 312-87-23 від 26 липня 2023 р.

Дії сторін з виставлення рахунку та його оплати відповідно до вимог ч. 1 ст. 181 ГК України, ст. 202 ЦК України свідчать про схвалення ними правочину, що створило для них самостійні цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між сторонами по справі виникли відносини з договору поставки, укладеного в усній формі, врегульовані гл. 54 ЦК України, за яким відповідач зобов`язався передати позивачу у власність товар, а позивач - прийняти указаний товар та сплатити за нього встановлену ціну.

Доводи позивача з цього приводу, суперечать змісту наданих ним доказам, тому є необґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 2. ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із характеру відносин сторін.

У відповідності до вимог ст.ст. 622, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Строк передачі товару за договором встановлений не був.

Зі змісту рахунку-фактури № ПТ-0001028 від 24 липня 2023 р. слідує, що товар відпускається без доставки (самовивозом), за наявності у особи довіреності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не подано доказів подання до складу відповідача транспортних засобів для одержання оплаченого товару.

Згідно з вимогами ст.ст. 612, 613 прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Враховуючи встановлене зібраними у справі доказами прострочення позивача, прострочення відповідачем спірного зобов`язання з передачі товару не настало.

Тому позивач відповідно до вимог ст.ст. 612, 693 ЦК України не набув права відмовитися від прийняття виконання та вимагати повернення сплаченої за товар суми.

Заявлена ж позивачем вимога № 1 від 21 серпня 2023 р. стосується повернення коштів сплачених за договором поставки № 312-87-23 від 26 червня 2023 р., а не передачі товару за рахунком-фактури ПТ-0001028 від 24 липня 2023 р.

За таких обставин, коли право позивача відповідачем не порушене, у позові відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Моделпак" м. Рівного відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар