ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2023 р. м. Київ Справа№ 910/19740/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2023:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду м. Києва

від 21.09.2022

у справі № 910/19740/21 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 3 714,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 531,63 грн. трьох процентів річних та 3182,84 грн. інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань за полісом № АІ/3757996, виданого Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, у зв`язку із визнанням банкрутом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" на підставі статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-ІV), зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Короткий зміст заперечень відповідача на позовну заяву

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на нього покладений обов`язок з відшкодування за ліквідованого страховика виключно шкоди, до якої законом не віднесено сплату пені, 3% річних та інфляційні втрати. У той же час, заявлені позивачем вимоги були включені до реєстру кредиторів до четвертої черги задоволення вимог кредиторів до Приватного акціонерного товариства «Стархова компанія «Україна» та вважаються погашеними за недостатністю майнових активів боржника. При цьому, відповідач не є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та стороною договору обов`язкового страхування, а тому не відповідає за грошові зобов`язання вказаного товариства. Крім того, оскільки строк позовної давності починається з дати настання страхового випадку, строк позовної давності сплив ще 13.03.2016 року.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 задоволено повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал, а саме стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 531 (п`ятсот тридцять одну) грн. 63 коп. трьох процентів річних, 3182 (три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 84 коп. інфляційних втрат, 2300 (дві тисячі триста) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленим рішенням відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (11.10.2022 згідно відмітки поштового трекера на конверті, у якому направлено апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 по справі № 910/19740/21, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати розподілити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є не законним та необгрутованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно застосовано норм матеріального та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають встановленим обставинам справи, внаслідок чого судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- судом першої інстанції не було належним чином досліджено строк, коли позивач звернувся до суду з позовом та на який строк було продовжено строк позовної давності;

- покладено додатковий обов`язок на Моторне (транспортне) страхове бюро України щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені, тобто притягнуто до івідповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем;

- пеня, інфляційні втрати та 3% річних - це відповідальність страховика-банкрота за порушення грошового зобов`язання, які ухвалою визнано погашеними. Така відповідальність не входить до зобов`язання Моторного (транспортного) страхового бюро України передбачених підпункту «г» пункту 41.1. ст. 41 Закону України №1961-IV;

- позивачу за Договором про відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування не переходило права вимоги щодо пені, інфляційних втрат та 3% річних до відповідача, а отже звернення з позовом є безпідставним та не ґрунтується на Договорі;

- крім того, відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги також підтверджуються Висновоком науково-правової експертизи на запит Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди від 21.09.2022, затвердженого Головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права імені В.М. Корецького НАН України доктором юридичних наук, професором Н.М. Пархоменко.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

21.12.2023 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що строк позовної давності з вимогами до відповідача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів не пропущений, при цьому відповідачем була проведена частково сплата боргу, що свідчить про визнання боргу в цілому; нормами чинного законодавства на відповідача покладено обов`язок виконання договірних зобов`язань страховиків-банкротів за рахунок коштів страхового резервного фонду, у тому числі щодо виплати 3% річних, інфляційних втрат і пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми відшкодування, оскільки ці нарахування є невід`ємною складовою боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування. Також заперечує проти врахування наданого відповідачем Висновку науково-правової експертизи, оскільки він не є висновком експерта в галузі права, в розумінні норм процесуального законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022, апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

При дослідженні апеляційної скарги судом встановлено, що скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022 по справі № 910/19740/21, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати розподілити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 витребувано з Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/19740/21 за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2022.

03.11.2022 на виконання ухвали до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/19740/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 - залишено без руху, протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, Моторно (транспортне) страхове бюро України має право усунути недоліки, а саме подавши до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору в сумі 3405 грн. за оскарження рішення суду першої інстанції в повному обсязі;

- докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", листом з описом вкладеного, у відповідності до приписів ст. 259 Господарського процесуального кодексу України;

09.12.2022 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку від скаржника (Моторно (транспортного) страхового бюро України) надійшло клопотання, до якого долучено:

- докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", листом з описом вкладеного, у відповідності до приписів ст. 259 Господарського процесуального кодексу України;

- платіжне доручення №9807274 від 14.10.2022, як доказ сплати судового збору у розмірі 3 405 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі №910/19740/21, яке оскаржується у повному обсязі.

Судом встановлено, що скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги, що є підставою для відкриття апеляційного провадження згідно з ст. 262 Господарського процесуального кодексу України.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно Конституції України реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло. Підстав для повернення апеляційної скарги або залишення без руху апеляційної скарги - не встановлено.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для працездатних осіб з 1 січня - 2270 гривень.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 227 00,00 грн. (2270, 00 грн. * 100 = 227 000,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та з апеляційною скаргою.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 3 714,47 грн. вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

При зверненні з апеляційною скаргою скаржник (Моторно (транспортне) страхове бюро України) просив здійснювати розгляд справи №910/19740/21 в судовому засіданні з викликом представників сторін.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/19740/21 за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022. Судове засідання призначено на 02.02.2023.

21.12.2022 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/19740/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи № 910/16820/21. Зобов`язано учасників судового процесу повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 910/19740/21.

07.08.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла заява, в якій відповідач просить:

- поновити апеляційне провадження у справі № 910/19740/21;

- врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21;

- задовольнити апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі;

- здійснити розподіл судових витрат - стягнути з позивача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

19.07.2023 Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 910/16820/21, якою касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, а саме:

- скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі № 910/16820/21. Прийнято нове рішення. У задоволенні позову відмовлено;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10; ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ) 3 405,00 грн та 4 540,00 грн судового збору, сплаченого за розгляд апеляційної та касаційної скарг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2023 поновлено провадження у справі № 910/19740/21 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022. Судове засідання впризначено на 28.09.2023 об 11 год. 20 хв.

28.09.2023 розгляд апеляційної скарги не відбувся, у зв`язку з перебуванням з 25.09.2023 по 28.29.2023 у відрядженні головуючого судді Станіка С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/1104/22. Судове засідання призначено на 16.11.2023 об 10 год. 20 хв.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 16.11.2023 учасники справи своїх представників до суду не направили, про час і дату судового засідання повідомленні належним чином засобами електронного зв`язку і ухвали суду направлялись учасникам справи поштовим відправленням.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка позивача та відповідача, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 13.03.2015 по вул. Слобідській у місті Києві водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mazda, державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу Daihatsu, держаний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, у результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 755/6101/15-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Станом на дату настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mazda, державний номер НОМЕР_1 , застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" на підставі полісу № АІ/3757996.

Відповідно до висновку № 80/3-15 від 18.03.2015 вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Daihatsu, держаний номер НОМЕР_2 , становить 8373,49 грн.

07.04.2015 ОСОБА_2 подала до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» заяву про страхове відшкодування, однак грошової виплати не отримала.

Надалі, 12.11.2015 між ОСОБА_2 (цедент) та фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Петровичем (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, за умовами якого цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли за фактом настання ДТП за участю автомобіля Mazda, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована в ПрАТ «СК «Україна» за полісом № АІ/3757996.

У подальшому, 30.11.2015 між фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Петровичем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-11/2015, у відповідності до пункту 1.1. якого та додатку № 1 клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3757996 від 24.12.2014 року.

У силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 договору).

Як передбачено пунктом 1.3 договору та додатком № 1, загальна сума боргу (характеристика переданих прав) 6675,07 грн.

Згідно з пунктом 1.4 договору та додатком № 1 зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 ; страхова компанія Приватне акціонерне товаристов «Страхова компанія "Україна"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Україна", в тому числі, за договором № 5/30-11/2015 від 30.11.2015, за яким заявлено серед іншого, по первісному кредитору ОСОБА_2 6675,07 грн. страхового відшкодування, 531,63 грн. трьох процентів річних, 3182,84 грн. інфляційних втрат, 1668,77 грн. пені. Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у сумі 9547674,57 грн. віднесено до вимог першої черги задоволення, 3916198,78 грн. - четвертої черги задоволення, 1835120,95 грн. - шостої черги задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Україна", позивач звернувся 21.08.2019 до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату відшкодування у сумі 12058,31 грн., з якої: 6675,07 грн. страхового відшкодування, 531,63 грн. трьох процентів річних, 3182,84 грн. інфляційних втрат, 1668,77 грн. пені.

Листом від 09.09.2019 № 3.1-05/28994 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 6675,07 грн. по справі № 61463 щодо відшкодування шкоди в результаті ДТП, яка мала місце 13.03.2015, за участі транспортного засобу Daihatsu, держаний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з банківської виписки по рахунку позивача, 06.09.2019 відповідачем сплачено позивачу 6675,07 грн. відшкодування шкоди по справі № 61463.

З огляду на те, що відповідач здійснив виплату лише суми страхового відшкодування, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення 531,63 грн. трьох процентів річних та 3182,84 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму страхового відшкодування в розмірі 6675,07 грн. за період з 07.07.2015 по 02.03.2018 року.

У зв`язку з несплатою відповідачем сум трьох процентів річних та втрат від інфляції позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 задоволено повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал, а саме стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 531 (п`ятсот тридцять одну) грн. 63 коп. трьох процентів річних, 3182 (три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 84 коп. інфляційних втрат, 2300 (дві тисячі триста) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 13.03.2015 по вул. Слобідській у місті Києві водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mazda, державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території, не надав дорогу транспортному засобу Daihatsu, держаний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, у результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 15.04.2015 у справі № 755/6101/15-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Станом на дату настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mazda, державний номер НОМЕР_1 , застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" на підставі полісу № АІ/3757996.

Відповідно до висновку № 80/3-15 від 18.03.2015 вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Daihatsu, держаний номер НОМЕР_2 , становить 8373,49 грн.

07.04.2015 ОСОБА_2 подала до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Україна" заяву про страхове відшкодування, однак грошової виплати не отримала.

Надалі, 12.11.2015 між ОСОБА_2 (цедент) та фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Петровичем (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, за умовами якого цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли за фактом настання ДТП за участю автомобіля Mazda, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» за полісом № АІ/3757996.

У подальшому, 30.11.2015 між фізичною особою-підприємцем Шиян Денисом Петровичем (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальінстю "Маркс.Капітал" (фактор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-11/2015, у відповідності до пункту 1.1. якого та додатку № 1 клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3757996 від 24.12.2014 року.

У силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 договору).

Як передбачено пунктом 1.3 договору та додатком № 1, загальна сума боргу (характеристика переданих прав) 6675,07 грн.

Згідно з пунктом 1.4 договору та додатком № 1 зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 ; страхова компанія Приватне акціонерне товаристо «Страхова компанія "Україна"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Україна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Україна", в тому числі, за договором № 5/30-11/2015 від 30.11.2015, за яким заявлено серед іншого, по первісному кредитору ОСОБА_2 6675,07 грн. страхового відшкодування, 531,63 грн. трьох процентів річних, 3182,84 грн. інфляційних втрат, 1668,77 грн. пені. Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у сумі 9547674,57 грн. віднесено до вимог першої черги задоволення, 3916198,78 грн. - четвертої черги задоволення, 1835120,95 грн. - шостої черги задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Україна", позивач звернувся 21.08.2019 до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату відшкодування у сумі 12058,31 грн., з якої: 6675,07 грн. страхового відшкодування, 531,63 грн. трьох процентів річних, 3182,84 грн. інфляційних втрат, 1668,77 грн. пені.

Листом від 09.09.2019 № 3.1-05/28994 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 6675,07 грн. по справі № 61463 щодо відшкодування шкоди в результаті ДТП, яка мала місце 13.03.2015, за участі транспортного засобу Daihatsu, держаний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з банківської виписки по рахунку позивача, 06.09.2019 відповідачем сплачено позивачу 6675,07 грн. відшкодування шкоди по справі № 61463.

З огляду на те, що відповідач здійснив виплату лише суми страхового відшкодування, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення 531,63 грн. трьох процентів річних та 3182,84 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму страхового відшкодування в розмірі 6675,07 грн. за період з 07.07.2015 по 02.03.2018 року.

У зв`язку з несплатою відповідачем сум трьох процентів річних та втрат від інфляції позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 задоволено повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал, а саме стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 531 (п`ятсот тридцять одну) грн. 63 коп. трьох процентів річних, 3182 (три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 84 коп. інфляційних втрат, 2300 (дві тисячі триста) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем до апеляційної скарги доданий Висновок науково-правової експертизи на запит Моторного (транспортного)страхового бюро України щодо порядку застосування законодавства про відшкодування шкоди, який складений 22.02.2022 науковим експертом Поліводським О.А. (Інститут держави та права імені В.М.Корецького НАН України), який не подавався ним до суду першої інстанції.

Вказаний Висновок не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем не був дотриманий порядок залучення експерта з питань права (ст. 70 Господарського процесуального кодексу України), сам висновок не відповідає положенням статті 108 Господарського процесуального кодексу України, якою врегульовано порядок подання і зміст висновку експерта в галузі права.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 Цивільного кодексу України).

За положенням статті 999 Цивільного кодексу Україн законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону №1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок ДТП та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок Моторного (транспортного) страхового бюро України у випадках, передбачених Законом №1961-IV.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності. Моторне (транспортне) страхове бюро України є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону №1961-IV одним з основних завдань Моторного (транспортного) страхове бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів Моторного (транспортного) страхове бюро України перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону № 1961-IV, відповідно до пункту 20.1 якої у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону № 1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду Моторного (транспортного) страхове бюро України на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень Кодекс України з процедур банкрутства або Закону України "Про банкрутство", який був чинний на час порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, частиною сьомою статті 87 Закону України "Про банкрутство" було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття Моторного (транспортного) страхового бюро України на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією Моторного (транспортного) страхове бюро України.

Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій.

При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Пунктом 22.2 Закону № 1961-IV передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Так, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону № 1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 Циільного кодексу України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17).

Основна функція Моторного (транспортного) страхове бюро України у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Моторне (транспортне) страхове бюро України приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 Цивільного кодексу України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених пунктом 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, у Моторного (транспортного) страхове бюро України може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Отже, Моторне (транспортне) страхове бюро України вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Моторного (транспортного) страхове бюро України потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від ДТП особою (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21).

Предметом спору в цій справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхове бюро України про стягнення 3% річних, інфляційних втрат нарахованих на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконав ліквідований страховик - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за договором страхування, право вимоги за яким набув позивач.

Матеріалами справи підтверджується, що Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу суму відшкодування шкоди в розмірі 6675,07 грн і в цій частині спір між сторонами відсутній.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частина друга статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17).

Разом із цим, Моторне (транспортне) страхове бюро України не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону №1961-IV не містять правових підстав покладення на Моторного (транспортного) страхове бюро України такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону №1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності Моторного (транспортного) страхове бюро України за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Моторне (транспортне) страхове бюро України лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не Моторним (транспортним) страховим бюро України, грошового зобов`язання з виплати відшкодування.

Натомість, у разі прострочення виконання Моторним (транспортним) страховим бюро України грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від19.07.2023 у справі №910/16820/21).

Як свідчать матеріали справи, Моторне (транспортне) страхове бюро України з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати не допустило прострочення виконання цього зобов`язання.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що прострочення виконання грошового зобов`язання по своєчасній виплаті страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство було допущено ліквідованим страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна», а не відповідачем, яким є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

За наведених мотивів відсутні підстави для покладення на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов`язку із відшкодування трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої інстанцій в цій частині не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону №1961-IV.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, предметом розгляду якої був аналогічний спір між Товарситво з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторне (транспортне) страхове бюро України, але по іншому ДТП.

Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності, то перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності залишається без задоволення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 3 714 грн. 47 коп. (531,63 грн. трьох процентів річних та 3182,84 грн. інфляційних втрат) - задоволенню не підлягають з підстав, наведених у даній постанові.

Усі інші доводи, посилання, обґрунтування, клопотання учасників спору розглянуті судом апеляційної інстанції, проте, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду заявленого спору, та відхиляються з урахуванням мотивів даної постанови.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 3 714грн. 47 коп. - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов задоволенню не підлягає за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю з підстав, наведених у даній постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів, викладених у цій постанові, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову (2270,00 грн.) та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (2 300,00 грн.) покладаються на позивача, а судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Крім того, Моторним (транспортним) страховим бюро України в заяві про поновлення апеляційного провадження у справі № 910/19740/21 викладено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. понесених при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21.

За приписами статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 12.10.2021 між Моторним (транспортни) страховим бюро України (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Інс.Лоу Груп" (виконавець) укладено договір про надання послуг в сфері права №4.1/12-10/2021, за умовами якого замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Послуги, що надаються на підставі договору, складаються з комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями замовника і можуть включати в себе у тому числі, але не тільки:

- надання правової інформації, консультацій, роз`яснень і рекомендацій із правових питань;

- правову експертизу;

- складання правових висновків, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- захист прав та законних інтересів замовника, у тому числі у формі представництва інтересів замовника в судах (не залежно від спеціалізації та інстанційності), інших органах, установах, організаціях, підприємствах, третейських судах та перед фізичними особами;

- здійснення дій, спрямованих на врегулювання наявної дебіторської та кредиторської заборгованості замовника;

- супровід судових справ (проваджень), виконавчих проваджень;

- доопрацювання пропозицій (проектів) замовника щодо внесення змін до актів законодавства у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, приведення їх у відповідність до вимог нормопроектувальної техніки з метою забезпечення реєстрації відповідних проектів законодавчих актів.

Згідно з пунктом 4.1 договору, надання послуг замовнику здійснюється на підставі договору та додаткових угод до нього, які є його невід`ємними частинами. У додатковій угоді обов`язково зазначаються відомості про справу за якою надаються послуги, якщо здійснення дій спрямовано на врегулювання дебіторської чи кредиторської заборгованості замовника.

За завданням замовника виконавець здійснює підготовку, подання відповідних документів (скарг, пояснень, заперечень та інших процесуальних документів) та представництво інтересів замовника в судах апеляційної інстанції у судових справах, по яких оскаржуються судові рішення (пункт 4.6.1 договору).

За умовами пункту 5.2 договору вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається наступним чином:

- 1 000,00 грн - у справі, в якій замовник є третьою особою (пункт 5.2.1);

- 1 000,00 грн - у справі, в якій ціна позову визначена до 4 999,00 грн (пункт 5.2.2);

- 1 500,00 грн - у справі, в якій ціна позову визначена в межах від 5 000,00 грн до 9 999,00 грн (пункт 5.2.3);

- 2 000,00 грн - у справі, в якій ціна позову становить 10 000,00 грн і більше (пункт 5.2.4);

- 500,00 грн - представництво замовника в судах апеляційної чи касаційної інстанції по будь-якій справі, що зазначена у пунктах 5.2.1-5.2.3 договору. Вартість послуг в інших випадках, визначається додатковими угодами.

Договір укладений строком на один рік (пункт 10.1 договору).

Згідно з пунктом 10.2 договору, він автоматично продовжує свою дію на наступні річні строки на тих самих умовах у разі, якщо будь-яка сторона договору не виявила бажання відмовитись від такого продовження шляхом попереднього письмового повідомлення іншої сторони за 30 календарних днів до закінчення відповідного року дії договору.

06.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №712 до договору, у якій погодили, що замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника, зокрема, справу за внутрішнім обліковим номером 720/21 (61463), за позовом ТОВ "Маркс.Капітал" до МТСБУ, з сумою позову - 3714,47 грн, вартість послуг становить - 1 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди №712 до договору оплата послуг виконавця в розмірі, який вказаний в пункті 1 цієї угоди, здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами акта про виконані роботи.

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди №712 до договору одночасно з укладенням сторонами додаткової угоди виконавець отримує матеріали справи, які зазначені в даній додатковій угоді.

Адвокати Проц Андрій Володимирович здійснює свою адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9406/10 від 18.09.2020.

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було заявлено про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції складає 1 000,00 грн, а також надано докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано до суду апеляційної інстанції: апеляційну скаргу, клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, заяву про зупинення провадження, заяву про поновлення провадження, що підтверджує надання послуг з професійної правничої допомоги у даній справі.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №910/13034/20).

За приписами частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказаний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач своїм правом не скористався, клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, заявлених відповідачем, суду апеляційної інстанції - не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" та у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За приписами частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.01.2021 у справі №925/1137/19.

Слід зазначити, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у пункті 1 додаткової угоди до договору у вигляді фіксованої суми та не змінюється від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Судом апеляційної інстанції враховані надані заявником докази, розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторін, відсутність клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання представника Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн. понесених при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 3 714,47 грн. - відмовити повністю.

4. Судовий збір за подачу позову в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал».

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36023, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Колективна, будинок 10, код ЄДПРОУ 37686922) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, бульвар Русанівський, будинок 8, ) 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36023, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Колективна, будинок 10, код ЄДПРОУ 37686922) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, бульвар Русанівський, будинок 8, ) 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2022 у справі № 910/19740/21.

7. Матеріали справи № 910/19740/21 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 11.12.2023.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала