РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023Справа № 910/16004/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення грошових коштів

Суддя Борисенко І. І.

Секретар судового засідання Шилін Є. О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання

обставини справи:

У жовтні 2020 до Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (далі - ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка", позивач) до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", відповідач) про стягнення грошових коштів в розмірі 1 033 763, 20 грн.

У обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № від 26.08.2016 року в частині повної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

У позові ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" просило стягнути з АТ "Укртрансгаз" основний борг у сумі 831 970,23 грн., інфляційні втрати у сумі 134 221,48 грн., 3 % річних у сумі 67 571,49 грн., що разом становить 1 033 763, 20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/16004/20 у задоволенні позовних вимог ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" було відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/16004/20 скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з АТ "Укртрансгаз" на користь Товариства 831 970,23 грн основної заборгованості, 127 667,22 грн інфляційних втрат, 67 571, 30 грн 3 % річних і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 52 031, 00 грн.

Постановою Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 910/16004/20 постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 скасовано, а справу № 910/16004/20 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

За результатами нового розгляду Північним апеляційним господарським судом ухвалено постанову від 09.03.2023 у справі № 910/16004/20, якою рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/16004/20 змінено, з викладенням його мотивувальної частини в редакції вказаної постанови, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/16004/20 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.07.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 у справі № 910/16004/20 - були скасовані, справу № 910/16004/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16004/20 передано на розгляд судді Борисенко І. І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 вказана справа була прийнята до нового розгляду, у ній призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У підготовчому засіданні (30.08.2023 та 04.09.2023) представники позивача та відповідача надали письмові пояснення по справі з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.07.2023.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив про безпідставність вимог про стягнення основного боргу у сумі 831 970,23 грн., оскільки між сторонами була укладена угода про припинення зобов`язання прощенням боргу № від 17.07.2018, господарська операція за якою була також відображена АТ "Укртрансгаз" у податковому обліку платників податків. Також вказав, що строк для оплати виконаних робіт на заявлену позивачем суму не настав, оскільки позивачем не доведено належними доказами поставка обладнання та виконання робіт за договором № від 26.08.2016 року у повному обсязі, відповідно до ціни договору, визначеної у п. 3.1 договору - 13 059 002,71 грн. Відповідач вказує, що оскільки зобов`язання позивачем за договором були виконані лише на суму 12 246 456,47 грн., тобто, недовиконаними позивачем роботи лишились на суму 812 546,24 грн., то ці обставини спростовують обов`язок відповідача здійснити остаточні розрахунки за договором. Отже, у позові слід відмовити у повному обсязі.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 21 листопада 2023 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.08.2016 між ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" (підрядник) та АТ "Укртрансгаз" (замовник) був укладено договір № (надалі - договір).

Згідно з п. 1 договору об`єктом є ГРС Вузлове, с. Вузлове, Радехівський р-н, Львівська область.

Відповідно до п. 2.1 договору виконавець бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати власними матеріалами і механізмами та обладнанням замовника, згідно проектно-кошторисної документації, розробленої згідно умов договору, за технічним завданням замовника, виконати наступну роботу:

Ремонт пунктів вимірювання витрат на ГРС УМГ "Львівтрансгаз" (об`єкт) (лот № 4), зокрема:

- розробити проектно-кошторисну документацію. Склад і об`єм робіт визначаються згідно "Технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі" та Технічних умов замовника і дефектних актів, які є невід`ємною частиною Технічного завдання. При цьому, повинні бути враховані всі вимоги нормативних документів в т.ч. відомчих розпорядних документів Замовника, які регулюють предмет цього договору;

- погодити готову проектно-кошторисну документацію з замовником, а в разі необхідності- також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також провести експертизу проектно-кошторисної документації у встановленому вимогами нормативних документів в т.ч. відомчими розпорядчими документами порядку і в строк встановлений цим договором;

- здійснити поставку обладнання за переліком і вимогами, зазначеними в кошторисній частині затвердженої проектно-кошторисної документації;

- виконати монтажні та пуско-налагоджувальні роботи у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації та провести атестацію (підтвердження відповідності) вузлів обліку територіальними органами Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, та здати в експлуатацію об`єкт, який є предметом цього договору.

Пунктом 3.1 договору передбачена загальна ціна цього договору - 13 059 002, 71 грн.

Згідно з п. 3.4 договору розрахунки замовник проводить шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 90 днів після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів приймання - передачі обладнання, або іншими, не забороненими чинним законодавством способами.

Відповідно до п. 3.8 договору остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 90 днів після завершення виконання робіт, визначених у п. 2.1 цього договору, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків, після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

У пункті 5.1 договору сторони передбачили, що строк здачі робіт за договором складає 240 днів після підписання сторонами цього договору.

Відповідно до п. 14.1 договору приймання-передача виконаних робіт здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформляється актом. Порядок і черговість здачі об`єкта, обов`язки сторін визначаються календарним планом та технічним завданням.

Згідно з п. 21.1 договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 240 днів з дати підписання, за умови наявності з 01 січня 2017 року фактичного обсягу видатків замовника на оплату послуг, що є предметом цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору № від 26.08.2016 позивач поставив обладнання та виконав роботи, а відповідач прийняв обладнання та роботи на суму 12 246 456,47 грн., що підтверджується актом № 4 здачі-приймання послуг (проектної документації) від 26.12.2016 на суму 78 000,00 грн., видатковою накладною № 8 від 17.01.2017 на суму 1 025 000,38 грн., видатковою накладною № 2 від 17.01.2017 на суму 2 556 631,20 грн., видатковою накладною № 10 від 23.01.2017 на суму 3 937 724,40 грн., видатковою накладною № 11 від 23.01.2017 на суму 3 748 774,67 грн., видатковою накладною № 15 від 27.01.2017 на суму 56 943,00 грн., видатковою накладною № 21 від 14.02.2017 на суму 11 412,59 грн., актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року на суму 761 710,88 грн., актами № 3 та № 4 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року на загальну суму 70 259,35 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за виконані позивачем роботи та поставлене обладнання розрахувався лише частково в сумі 11 414 486,24 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам за 17.02.2017, за 28.02.2017, за 14.03.2017 (копії мітяться в матеріалах справи), відтак, за рахунками позивача, у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором № від 26.08.2016, яка становить 831 970,23 грн.

Крім того, факт заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 831 970,23 грн. також підтверджується підписаними обома сторонами без заперечень актами звірки розрахунків за період з 01.08.2016 по 30.09.2017, та станом на 01.05.2018, відповідно до яких заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.05.2018 становить 831 970,23 грн.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що на адресу АТ "Укртрансгаз" 17.07.2018 надійшов лист позивача за № 17/07 відповідно до якого було ініційовано прощення боргу на підставі ст. 605 ЦК України, який виник у зв`язку з невиконанням умов договорів від 29.08.2016 року № , № , № , № , № на загальну суму 2 408 551,44 грн.

Як вказує відповідач, на підставі даного листа між сторонами підписано угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу (договір зареєстровано у філії АТ "Укртрансгаз" - "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 18.07.2018 № ), тому відповідач вважає, що зобов`язання щодо врегулювання заборгованості у розмірі 831 970,23 грн., яка виникла у АТ "Укртрансгаз" перед ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" при виконанні договору № від 26.08.2016 є припиненими на підставі угоди про прощенням боргу від 17.07.2018 (від 18.07.2018 № ).

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог та перевіряючи доводи сторін, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за твердженням Відповідача, 17.07.2018 між АТ "Укртрансгаз" в особі заступника директора УМГ "Львівтрансгаз" (боржник) та ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (кредитор) укладено угоду про припинення зобов`язання прощенням боргу. Дану угоду внесено до реєстру договорів УМГ "Львівтрансгаз" № від 18.07.2018.

Відповідно до п. 1 цієї угоди її предметом є прощення частини кредиторської заборгованості боржника перед кредитором в сумі 2 408 551,44 грн., яка виникла внаслідок належного виконання останнім умов договорів № від 29.08.2016 "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Звижень Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз"", № від 29.08.2016 "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Буськ Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз", № від 29.08.2016 "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Жовква Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз", № від 29.08.2016 "Ремонт пункту вимірювання витрати газу на ГРС Вузлове Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз" та № від 29.08.2016 "Ремонт пункту вимірювання витрата газу на ГРС Луцьк Волинського ЛВУ МГ УМГ "Львівтрансгаз". Кредиторська заборгованість боржника перед кредитором на момент підписання цієї угоди складає 2 408 551,44 грн., що підтверджується актами звірки станом на 01.05.2018 на суму 2 408 551,44 грн.

Згідно з п. 3 угоди, кредитор з моменту укладення цієї угоди набуває обов`язку простити борг в сумі 2 408 551,44 грн., а боржник - право погодитися з прощенням боргу в сумі 2 408 551,44 грн. та не виконувати зобов`язання.

Сторони беруть на себе обов`язок після укладення цієї угоди невідкладно і належно, у відповідності до вимог чинних на момент укладення цієї угоди нормативних актів України, відобразити зміст операції, яка є предметом цієї угоди в бухгалтерському та податковому обліках. При цьому відповідальність, кожна із сторін несе самостійно за допущені нею порушення ведення бухгалтерського та податкового обліків, якщо вони виникнули з цієї угоди (п. 5 угоди).

Відповідно до п. 6 угоди з моменту укладення та підписання даної угоди, сторони підтверджують відсутність претензій одна до одної з приводу форми, змісту цієї угоди та з приводу кредиторської заборгованості, зазначеної у п. 1 даної угоди.

В той же час, позивач заперечує укладення даної угоди про прощення боргу. Зокрема, позивач зазначає, що у реквізитах листа від 17.07.2018 вих. № 17/07 про прощення боргу та у п. 10 угоди про припинення зобов`язання прощенням боргу від 17.07.2018 в графі «Банківські реквізити» та підписи сторін підпис виконано не Бассараб С.І., а іншою особою.

З цього приводу суд приймає до уваги, що у іншій справі № 910/16008/20 за позовом ТОВ Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" до АТ "Укртрансгаз" про стягнення 335 860,70 грн., під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2020, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 року було призначено судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Експертним висновком № 22101/21-32/22102/21-33 від 11.11.2021 року (наявним у матеріалах даної справи) було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1, що містяться в п. 10 угоди від 17.07.2018 року та в листі № 17/07 від 17.07.2018 року про прощення боргу виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Крім того, експерти також встановили, що у наданих на дослідження листі № 17/07 від 17.07.2018 року та в угоді прощення боргу від 17.07.2018 року відтиски печатки від імені ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" нанесені не тією печаткою, експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї статті).

У ст. 203 ЦК передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки експертним висновком підтверджено, що директор позивача не підписував угоду від 17.07.2018 року про прощення боргу, а, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, суд дійшов висновку, що у директора ТОВ Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" ОСОБА_1, як уповноваженого представника позивача, було відсутнє волевиявлення на укладення даного договору.

Посилання відповідача, що у листі № 17/07 від 17.07.2018 (щодо прощення боргу) та на угоді про припинення зобов`язання прощенням боргу від 17.07.2018 року, крім підпису особи (директора ТОВ Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" ОСОБА_1) наявний відбиток печатки позивача, суд також не приймає, оскільки експерти також встановили, що відтиски печатки від імені ТОВ "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" нанесені не тією печаткою, експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження, а іншою печаткою.

Більше того, стаття 58-1 ГК України передбачає, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч. 2, 3 ст. 215 ЦК висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

У постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що угода від 17.07.2018 року про припинення зобов`язання прощенням боргу за договором № від 26.08.2016 є неукладеною, тобто такою, що не відбулась, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють та впливають на спірні відносини.

Доводи відповідача в частині встановлення факту відображення господарської операції з прощення боргу у податковому та бухгалтерському обліках та звітності учасників процесу не спростовують висновків суду про неукладеність договору про прощення боргу від 17.07.2018. Отже, здійснені на підставі цього договору про прощення боргу бухгалтерські та податкові операції не можуть свідчити про відсутність боргу у відповідача перед позивачем за договором № від 26.08.2016 у заявленій у даній справі сумі.

У постанові від 11.07.2023 Верховний Суд вказував про необхідність надати оцінку доводам сторін, що стосувались виконання самого договору № від 26.08.2016 та настання/ненастання обов`язку з оплати вартості робіт (остаточного розрахунку).

Так, судом встановлено, що укладений між ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" та АТ "Укртрансгаз" договір № від 26.08.2016 є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи як договору поставки, так і договору підряду.

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

При цьому частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Також згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, строки виконання роботи або її окремих етапів (ст.ст. 843, 846 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Як вже було встановлено судом, до договору № від 26.08.2016 сторонами був погоджений календарний план (додаток № 2). Зокрема, 1 Етап - розроблення та погодження проектно-кошторисної документації; 2 Етап - здійснення підрядником поставки замовнику обладнання; 3 Етап - отримання підрядником допусків до робіт, виконання робіт з демонтажу та утилізації старого обладнання на об`єктах, отримання необхідних документів та обладнання, яке підлягає монтажу, виконання ремонтних та пусконалагоджувальних робіт, підтвердження відповідності вузла обліку газу в територіальних органах Департаменту технічного регулювання Мінекономрозвитку України, передача підрядником виконаних робіт.

Також судом встановлено, що позивач поставив відповідачу обладнання та виконав роботи на загальну суму 12 246 456,47 грн., що підтверджується актом № 4 здачі-приймання послуг (проектної документації) від 26.12.2016 на суму 78 000,00 грн., видатковою накладною № 8 від 17.01.2017 на суму 1 025 000,38 грн., видатковою накладною № 2 від 17.01.2017 на суму 2 556 631,20 грн., видатковою накладною № 10 від 23.01.2017 на суму 3 937 724,40 грн., видатковою накладною № 11 від 23.01.2017 на суму 3 748 774,67 грн., видатковою накладною № 15 від 27.01.2017 на суму 56 943,00 грн., видатковою накладною № 21 від 14.02.2017 на суму 11 412,59 грн., актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року на суму 761 710,88 грн., актами № 3 та № 4 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року на суму 70 259,35 грн.

Відповідно до пункту 3.3 договору оплата за виконані за договором роботи може здійснюватись поетапно у відповідності з календарним планом виконання робіт (додаток № 2 до договору), та кошторисними розрахунками, виходячи з вартості фактично наданих та прийнятих робіт (у тому числі, у випадку зменшення об`ємів робіт після виконання робочої проектної документації) на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт. Оплата за поставку обладнання за договором здійснюється на підставі актів прийняття-передачі обладнання від підрядника-замовнику, за умови поставки цього обладнання в повному обсязі відповідно до проектно-кошторисної документації.

Згідно з пунктом 3.4 договору замовник проводить розрахунки шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підрядника протягом 90 днів після підписання сторонами актів виконаних робіт та актів прийняття-передачі обладнання, або іншими, не забороненими чинним законодавством способами

Отже, сторонами на власний розсуд погоджено порядок виконання умов договору в частині проміжних оплат за договором на підставі підписаних актів виконаних робіт та актів прийняття-передачі обладнання, відповідно до календарного плану зазначеного в пункті 2.1 договору.

При цьому, поетапна оплата робіт, визначена сторонами у п. 3.3 договору, не залежить від виконання відповідачем робіт на загальну ціну цього договору - 13 059 002,71 грн. Така оплата (остаточна) погоджена сторонами у іншому пункті договору (п. 3.8), відповідно до якої остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 90 днів після повного завершення виконання робіт, визначених у п. 2.1 цього договору, включаючи усунення виявлення під час приймання недоліків, після підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт.

Щодо доводів відповідача, на які також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 11.07.2023, зокрема в частині:

- надання належної оцінки питанню внаслідок чого відбулося зменшення фактичної вартості робіт, чи було це наслідком ощадливості підрядника (статті 845 ЦК України), чи позивачем не в повній мірі виконано обов`язок з поставки обладнання та/або виконання робіт;

- з`ясування про наявність/відсутність такого окремого документу як кошторис, дослідження питання чи вартість фактично постановленого обладнання та виконаних робіт відповідає/не відповідає об`ємам робіт, які були узгоджені сторонами, виду та кількості обладнання, тощо, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 19.1 договору його умови можуть бути змінені у випадках передбачених ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до норм Закону України "Про публічні закупівлі" та Закону України "Про здійснення державних закупівель" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, окрім визначених випадків.

Суд зазначає, що питання чи відбулось зменшення фактичної вартості робіт, що була погоджена сторонами у п. 3.1 договору (загальна ціна цього договору 13 059 002,71 грн.), є передчасною, оскільки, умови договору передбачають виконання позивачем робіт на цю суму за усіма трьома етапами. Зокрема, 3 етап робіт (останній) передбачає отримання підрядником допусків до робіт, виконання робіт з демонтажу та утилізації старого обладнання на об`єктах, отримання необхідних документів та обладнання, яке підлягає монтажу.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання позивачем робіт, що стосуються усіх трьох етапів (усього обсягу робіт на загальну суму 13 059 002,71 грн.), зокрема, відсутні означені вище документи.

Проте, у даному випадку поставка позивачем обладнання та виконання робіт стосується окремих етапів робіт на суму 12 246 456,47 грн., оплата яких здійснюється відповідачем відповідно до п. 3.3 договору на підставі підписаних сторонами без зауважень видаткових накладних, актів здачі-приймання послуг та актів приймання виконаних будівельних робіт.

Суд враховує, що згідно зі ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суд наголошує, що договором передбачена поетапна оплата робіт на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт, зауважень до яких відповідачем не було висловлено.

При цьому, позивач також послідовно вказував на те, і на це звернув увагу Верховний Суд, що роботи виконані та прийняті відповідачем без зауважень і відбувається користування саме відремонтованим об`єктом.

Проте, як вже встановив суд, відповідач виконані позивачем роботи за договором № від 26.08.2016 на суму 12 246 456,47 грн. оплатив частково - на суму 11 414 486,24 грн.

Отже, неоплаченими залишились роботи на суму 831 970,23 грн., що підтверджується актами звірки розрахунків за період з 01.08.2016 по 30.09.2017, та станом на 01.05.2018.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Доказів належної оплати заборгованості відповідач суду на вказану суму не надав, разом з тим відповідач подав заяву про сплив строку позовної давності до заявлених вимог, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), також наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Як передбачено ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомила сторона (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

У даному випадку, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог внаслідок доведення позивачем порушення його прав.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2018, неоплаченими залишились роботи за актом № 1 від 30.06.2017 та актами № 3 та № 4 від 10.07.2017 на загальну суму 831 970,23 грн., при цьому згідно з п. 3.8 договору оплата виконаних робіт здійснюється протягом 90 днів з дати підписання зазначених документів. Отже, строк виконання зобов`язання відповідача закінчився 28.09.2017 та 08.10.2017, а з 29.09.2017 та 09.10.2017 (відповідно) почалося прострочення зобов`язань відповідача та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності.

Разом з тим, статтею 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 зазначено, що у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір або часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

У матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків від 01.05.2018, яким відповідач визнав заборгованість за договором № від 26.08.2016, тому 01.05.2018 відбулось переривання строку позовної давності за спірними правовідносинами.

Таким чином, суд вважає, що позивач звернувся у жовтні 2020 з вимогою щодо сплати основної заборгованості у сумі 831 970,23 грн. в межах строку позовної давності.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню.

Стосовно нарахованих інфляційних втрат у сумі 134 221,48 грн. за період з 29.12.2017 по 31.07.2020 та 3 % річних у сумі 67 571,49 грн за період з 29.12.2017 по 05.09.2020., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає його арифметично не вірним, а тому за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 67 571, 30 грн. за загальний період з 29.12.2017 року по 05.09.2020 року та 127 667, 22 грн. інфляційних втрат за період з 29.12.2017 року - 31.07.2020 року, тобто у менших сумах, ніж просить позивач.

Отже, позов ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, за позов ТОВ "ЕО "Проект Монтаж Наладка" та апеляційну скаргу від 20.04.2021, а також касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" від 26.09.2022.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (65005, місто Одеса, вул. Балківська, будинок 84, офіс 205, код 36920284) 831 970 (вісімсот тридцять одну тисячу дев`ятсот сімдесят гривень) 23 коп. основної заборгованості, 127 667 (сто двадцять сім тисяч шістсот шістдесят сім гривень) 22 коп. інфляційних втрат, 67 571 (шістдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят одну гривню) 30 коп. 3 % річних та 15 408 (п`ятнадцять тисяч чотириста вісім гривень) 14 коп. судового збору за подачу позовної заяви та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 23 112 (двадцять три тисячі сто дванадцять гривень) 21 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичне об`єднання "Проект Монтаж Наладка" (65005, місто Одеса, вул. Балківська, будинок 84, офіс 205, код 36920284) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, код 30019801) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 195 (сто дев`яносто п`ять) грн. 37 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 6 грудня 2023 року.

Суддя Борисенко І. І.