РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2023Справа № 910/8832/22

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Українська інвестиційна група"

вул. Костянтинівська, 27, м. Київ, 04071

до 1. Приватного акціонерного товариства

"Акціонерна компанія "Київводоканал"

вул. Лейпцизька,1-а, м. Київ, 01015

2. Комунального підприємства

"Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва"

вул. Хорива, 36, м. Київ, 04071

про відшкодування майнової шкоди 888 457,33 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційна група" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі-відповідач-1) та Комунального підприємства "Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва" (далі-відповідач) про відшкодування майнової шкоди 888457,33 грн.

Ухвалою суду від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

09.02.2023 Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" подано клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Протокольною ухвалою суду від 06.10.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.2022.

Протокольною ухвалою суду від 01.03.2023 суд на місці ухвалив оголосити перерву в підготовчому судовому засіданні для вирішення питання стосовно проведення судової будівельно-технічної експертизи на 15.03.2023.

15.03.2023 у судове засідання з`явилися представники учасників справи, надали пояснення стосовно призначення експертизи у справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2023 справі №910/8832/22 призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі до закінчення проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Супровідним листом №910/8832/22/4016/2023 від 03.07.2023 матеріали справи направлені Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення судової будівельно-технічної експертизи.

29.09.2023 матеріали справи повернулись до суду з експертної установи без виконання експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.11.2023.

27.10.2023 позивачем подано до суду пояснення із причинами невиконання ухвали суду про призначення експертизи.

30.10.2023 відповідачем 2 подані письмові пояснення по справі.

Протокольною ухвалою суду від 01.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2023.

В судове засідання призначене на 29.11.2023, з`явились представники учасників судового процесу та надали пояснення по суті справи.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 29.11.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська інвестиційна група» (код ЄДРГІУ: 31865853, надалі скорочено - Товариство, Позивач) на праві приватної власності належить нежиле приміщення № 53 підвалу (в літ. А) загальною площею 212,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська. 27 (надалі - Приміщення).

13 липня 2021 року у вищевказаному Приміщенні виявили залиття, внаслідок якого вода у Приміщенні піднялася до 1,6 метрів

13 липня 2021 року воду відкачали представники КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (надалі - Керуюча компанія, Відповідач 2), і виявили, що тиск води в будинку не знизився причиною залиття є порив труби поза межами будинку та компетенції Керуючої компанії. який вимагав термінових аварійних робіт ПрАТ «АК «Київводоканал» скорочено - Відповідача 1), чиїх представників було викликано в телефонному для встановлення та усунення причини залиття.

Як вказує Позивач, оскільки ні Відповідач 1, ні Відповідач 2 не реагували на численні звернення Позивача, 25 липня 2021 року ним було залишено письмове звернення в Київську міську державну адміністрацію через веб-сайт: https://1551.gov.ua/profile/appeals з темою звернення - Порив труб у будинку (окрім квартири) за номером 1-718613. Після обробки цього звернення Київська міська державна адміністрація вказала орієнтовну дату виконання робіт - 30 липня 2021 року та назначено Виконавця - ПрАТ «АК «Київводоканал».

28 липня 2021 року Позивачем було направлено Відповідачу 2 вимогу про усунення порушень, з проханням призначити комісію для з`ясування причин затоплення; призначити виконавця з ремонту пошкодженої ділянки труби; виконати ремонт пошкодженої ділянки труби.

Так само, 28 липня 2021 року Відповідачу 2 було подано звернення (зареєстроване за № 10663/2776) щодо складання Акту про залиття. Залишилося без відповіді.

За твердженнями Позивача, ремонтні роботи та відновлення асфальту у дворі було закінчено Відповідачем 1 лише 29 липня 2021 року.

Для оцінки збитків, нанесених Позивачу аварією та бездіяльністю Відповідачів, 12 серпня 2021 року відбувся огляд Приміщення, на якому був присутній представник Відповідача 2 - С. Попов. Представник Відповідача 1 на запрошення для огляду Приміщення не з`явився.

На переконання Позивача, Актом про аварію, що трапилась на системі центрального опалення під час проведення гідравлічних випробувань, внаслідок чого сталося залиття Приміщення Позивача, підписаним Представником Відповідача 2 та Позивача, підтверджується вина Відповідача 1 у аварії та залитті.

Як вказує Позивач, огляд майна був проведений, про що був складений акт оцінювачем Кушик В.Г, за участю представника Позивача М.В. Сич та представника Відповідача 2 - С. Попова, огляд проводився майже сім годин, було детально описано всі пошкодження як приміщення, так і майна, що знаходилося в середині.

Таким чином, Позивач посилаючись на акт про аварію стверджує, що залиття нежитлового підвального приміщення відбулося внаслідок аварії, що трапилась на системі центрального опалення, під час проведення гідравлічних випробувань.

Згідно Висновку про вартість матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття групи нежитлових приміщень № 53 за адресою: 04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, 27 (висновок є невід`ємною частиною Звіту № 26-08-2021), дата оцінки: 23 вересня 2021 року, вартість збитку, завданого внаслідок залиття, становить: 863 457, 33 грн.

Представником Позивача з метою досудового урегулювання спору 04 серпня 2022 року на електронні адреси Відповідачів було направлено претензію на суму 863 457, 33 грн. Однак, Відповідачами було проігноровано вищевказану претензію.

Таким чином, звертаючись до суду із позовом, Позивач стверджує, що внаслідок бездіяльності Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Комунального підприємства "Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва" відбулося залиття належного на праві приватної власності Позивачу, внаслідок чого Позивач зазнав збитків, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення грошових коштів в сумі 888457,33 грн. у вигляді майнової шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає, що збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє відповідача від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

При цьому Суд враховує, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Визначення (зміна) предмета, підстав позову у спорі - це право, яке належить позивачу. Натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 14.07.1994 № 2 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди» (далі - Постанова № 2) при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Постановою Верховного суду України від 09.08.2017 у справі № 908/2138/16 зазначено, що за змістом ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому обов`язок доведення таких складових правопорушення як протиправність поведінки, причинно-наслідкового зв`язку протиправної поведінки та збитків покладається законом на Позивача.

Обґрунтовуючи розмір завданих збитків, Позивач посилається на звіт № 26-08-2021 про оцінку вартості матеріальних збитків.

Водночас, ухвалою Господарського суду від 15.03.2023 про призначення експертизи, що залишена без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду 04.05.2023, встановлено, що при виконанні вказаного звіту № 26-08-2021, оцінювачем не досліджувалися причини, джерела та дати пошкодження майна, що було виявлено в результаті дослідження. окрім того, в даному звіті оцінювач вказав, що висновки що містяться у виконаному Звіті, відображають суб`єктивний погляд Оцінювача.

Згідно п.4 ст.75 ГПК України - обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд також, зазначає, що ст. 98 Господарського процесуального кодексу України визначає висновок експерта, як докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відтак, наданий позивачем звіт №26-08-2021 про оцінку вартості матеріального збитку не може бути належним засобом доказування, оскільки не містить застереження про попередження про передбачену, відповідно до ст. 384-385 КК України, кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від покладених на нього обов`язків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з матеріалів наданого звіту №26-08-2021 встановити причин залиття приміщення залишається неможливим, а наданий звіт є лише попереднім оціночним документом.

Водночас в даному звіті оцінювач, який виконував дану роботу, заявив, що висновки, що містяться у даному Звіті, відображають суб`єктивний погляд Оцінювача та можуть бути використані при проведенні цінових переговорів з суб`єктами, що мають будь- яке відношення до майна, яке було оцінене.

Відтак, вказане дослідження не є засобом доказування, його можливо розглядати виключно як окрему думку спеціаліста

З огляду на вказане, суд не приймає такий висновок, в якості доказу - висновку експерта, і розцінює його як письмовий доказ по справі.

Крім того, суд приходить до висновку, що акт про залиття не містить жодної інформації про те, чи було оглянуто внутрішньобудинкові мережі, їх технічний стан, справний стан фундаментів і стін підвалів будинків, усунення ушкоджень фундаментів і стін тощо.

Однак Позивачем, було зроблено висновок, що залиття сталося у зв`язку з проривом трубопроводу системи централізованого опалення під час проведення гідравлічних випробувань.

Для встановлення причин залиття підвалу (літ. А) загальною площею 212,5 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 27 та визначення розмір завданої матеріальної шкоди, судом було призначено будівельно-технічну експертизу, водночас ухвала суду залишена без виконання у зв`язку із несплатою позивачем вартості проведення експертного дослідження.

Таким чином, жодних доказів на підтвердження позовних вимог, які б свідчили про наявність вини в діях Відповідачів, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідачів та виникненням аварійної ситуації Позивачем не надано.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними і допустимими доказами не було доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між залиттям приміщення та завданими позивачу збитками, а тому не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди за статтями 1166 ЦК України.

З огляду на викладене, системно проаналізувавши норми законодавства та встановивши, що позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову.

Отже, вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Суд зазначає, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційна група" є такими, що задоволенню не підлягають. Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 11.12.2023

Суддя М.О. Лиськов