ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Справа№ 910/8336/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023

у справі № 910/8336/23 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"

про стягнення 178 504,30 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Управління з питань реклами виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Управління, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" (далі - Товариство, відповідач) про стягнення 178 504,30 грн, з яких 114 720,58 грн основного боргу, 17 208,09 грн штрафу, 14 892,68 грн пені, 3 916,06 грн 3% річних та 27 766,89 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов`язань за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19 від 10.09.2019 в частині грошових зобов`язань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 позов Управління задоволено повністю та стягнуто на його користь з Товариства 114 720,58 грн основного боргу, 14 892,68 грн пені, 17 208,09 грн штрафу, 3 916,06 грн 3% річних, 27766,89 грн інфляційних втрат та 2 684,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з наявності у Товариства заборгованості у сумі 114 720,58 грн, яка виникла внаслідок користувався місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламних засобів період з 01.11.2021 по 01.05.2023 на підставі рахунків №№77583, 77586, 79127, 96742, 96744, 96746, 96753, 96755, 96761, 96763, 100164, 115682, 115684, 115686, 115688; плата за користування місцем розміщення реклами нараховується з дати надання дозволу на таке розміщення, а не з моменту підписання адресного переліку, а тому оплата за користування місцями для розміщення реклами, зазначеними в адресному переліку №50 підлягає оплаті з 26.11.2021; оскільки Товариство здійснювало оплату з порушенням строків, визначених пунктом 6.14. договору, тому, у відповідності до умов пункту 6.16. договору кошти, сплачені відповідачем за спірний період, були зараховані у рахунок сплати заборгованості, яка утворилася раніше; відсутність рекламних засобів на деяких місцях для їх розміщення не звільняє останнього від обов`язку по внесенню плати; у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог щодо стягнення основного боргу, позовні вимоги про стягнення компенсаційних нарахувань та штрафних санкцій, виходячи з їх правильного розрахунку, також підлягають задоволенню.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а зроблені висновки, не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи апелянта зводяться до того, що у Товариства відсутня заборгованість по спірним рахункам, що підтверджується платіжними документами з чіткими призначеннями платежів, копії яких містяться в матеріалах даної справи; позивач неправомірно зарахував вказані оплати в рахунок погашення заборгованості по іншим рахункам (№№65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304) за період з 01.05.2020 по 31.05.2021; неправомірність такого зарахування зумовлена відсутністю у відповідача обов`язку по їх оплаті в силу приписів частини 6 статті 762 ЦК України, пунктів 3.2., 3.4., 6.1., 6.3. договору та пунктів 2.11.1., 2.11.7., 2.11.9 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві; відсутність правових підстав для оплати вказаних рахунків була також встановлена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2021 у справі №640/22289/18 та рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/18204/21; рахунки 115682, 115684, 115686, 115688 від 03.01.2023 не оплачувались, оскільки рекламні засоби не були розміщені, а право на таке розміщення з`явилося лише після підписання адресного переліку №50 від 03.01.2023; позивачем додано до матеріалів справи довідку про стан розрахунку з порушенням приписів частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); позов Управління взагалі не містив посилань на заборгованість по вищевказаним рахункам та копій самих документів.

Разом з апеляційною скаргою Товариством подано копії рахунків №№65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304.

Також в апеляційній скарзі скаржником викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване отриманням оскаржуваного рішення лише 14.08.2023.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2023 апеляційну скаргу Товариства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8336/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

08.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №218 від 07.09.2023 про сплату судового збору.

12.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23.

14.09.2023 матеріали справи №910/8336/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2023 поновлено Товариству пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Управлінню встановити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 09.10.2023; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23.

Управління скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України, та подало відзив на апеляційну скаргу Товариства, в якому просить залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Управління наголошувало на тому, що в силу положень пункту 6.5. договору поки дозволи є дійсними, відповідач зобов`язаний сплачувати за надане йому право користування місцями розміщення рекламних засобів незалежно від наявності чи відсутності рекламного засобу на місці; твердження відповідача щодо необґрунтованого нарахування плати за користування місцями розміщення реклами згідно з адресними переліками №42 та №50 є хибними, не узгоджуються з умовами договору та не відповідають нормам законодавства; позивачем правомірно здійснено зарахування оплати у рахунок погашення заборгованості, яка виникла раніше.

02.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії рахунків №№65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304, які були додані разом з апеляційною скаргою, а також клопотання клопотання про розгляд справи №910/8336/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

10.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу, яка за своїм змістом відповідає апеляційній скарзі.

03.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача повторно надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Згідно з положеннями частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, долучення доказів судом на стадії апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду пов`язується виключно з неможливістю їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів встановлено, що до апеляційної скарги Товариство долучило копії рахунків №№65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304.

В обґрунтування вказаного клопотання, апелянт зазначив, що саме позивач повинен був надати зазначені докази, оскільки саме Управління посилалося на них як на підставу обґрунтованості своїх позовних вимог.

Згідно з пунктами 4-6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Оскільки рахунки виставляються Управлінням, тому саме останнє зобов`язане було подати такі докази до суду, а їх неподання зумовлене умисною бездіяльністю Управління та свідчить про неналежне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищевикладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність прийняття, поданих відповідачем разом з апеляційною скаргою рахунків.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами" №646 від 29.04.2013, №521 від 03.06.2015, №396 від 04.03.20250, №763 від 29.05.2020, №1836 від 23.11.2020, №2053 від 22.12.2020 та розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" №39 від 16.01.2020, №139 від 29.01.2020, №724 від 14.05.2020, №880 від 18.06.2020, №1521 від 30.09.2020, №1475 від 22.09.2020, №1518 від 30.09.2020, №1638 від 19.10.2020, №1642 від 19.10.2020, №2051 від 22.12.2020, №2453 від 26.11.2021, № 40 від 19.01.2021, №76 від 25.01.2021, №94 від 27.01.2021, №95 від 27.01.2021, №120 від 28.01.2021, №194 від 08.02.2021, №272 від 16.02.2021, №363 від 23.02.2021, №1324 від 10.06.2021 Товариству надані/продовжені дозволи на розміщення рекламних засобів: №29579-12, №40446-14, №42752-14, №42991-14, №42753-14, №39672-14, №28885-11-П-1, №29445-12, №29577-12, №77676-20, №09939-05-П-1, №09943-05-П-1, №12478-06-П-1, №12479-06-П-2, №12480-06-П-1, №12737-06-П-2, №12738-06-П-2, №15765-07-П-1, №28714-11-П-1, №28716-11-П-1, №28718-11-П-1, №28719-11-П-1, №28721-11-П-1, №29573-12, №29575-12, №29576-12, №29578-12, №29579-12, №29580-12, №29581-12, №29582-12, №29584-12, №29585-12, №31259-12, №31260-12, №39668-14, №39669-14, №39671-14, №39672-14, №39844-14, №39845-14, №40053-14, №40189-14, №40446-14, №42403-14, №42406-14, №42407-14, №42408-14, №42409-14, №42410-14, №42411-14, №42412-14, №42413-14, №42414-14, №42415-14, №42416-14, №42417-14, №42473-14, №42475-14, №42476-14, 42478-14, №42662-14, №42751-14, №42752-14, №42753-14, №42964-14, №42987-14, №42989-14, №42990-14, №42991-14, №42992-14, №43432-15, №74592-19, №75359-19, №77541-20, №77667-20, №77676-20, №77677-20.

10.09.2019 між Управлінням (далі за текстом договору - Робочий орган) та Товариством за текстом договору (далі - Рекламорозповсюджувач) укладено договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19, відповідно до пункту 1.1. якого на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу.

Відповідно до п. 1.2. договору Рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно і розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 №207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за № 34/2211, своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ), порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.

Надання права тимчасового користування місцем за цим договором є правом користування чужим майном відповідно до глави 32 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і не передбачає надання будь-якого майна у володіння чи користування, не підлягає відчуженню, та може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника чи уповноваженої ним особи (балансоутримувача) місця за наявності обставин, які мають істотне значення, в тому числі, якщо право користування перешкоджає використанню майна за його цільовим призначенням. Цей договір є договором приєднання відповідно до статті 634 ЦК України (пункт 1.3. договору).

У відповідності до пункту 3.2. договору робочий орган та/або КП "Київреклама" здійснюють облік місць для розміщення РЗ, на які поширюється пріоритет Рекламорозповсюджувача, та на які Рекламорозповсюджувачу надано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, здійснюють контроль за строками дії пріоритету та дозволу шляхом формування адресних переліків та внесення до них змін.

Згідно з підпунктом 5.2.3. пункту 5.2. договору Рекламорозповсюджувач зобов`язаний не пізніше 20-го числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за тимчасове користування місцем, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету.

У пункті 6.1. договору сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.

За умовами пункту 6.2. договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішенням Київської міської ради або її виконавчого органу.

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до пункту 4 частини 2 статті 11 ЦК України (пункт 6.3. договору).

Відповідно до пункту 6.4. договору плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. У разі прострочення термінів сплати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що Рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.

Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу (пункт 6.6. договору).

За положеннями пункту 6.13. договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.

Відповідно до пункту 6.14. договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються Рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця на зазначений казначейський рахунок. Факт неотримання рахунку не звільняє Рекламорозповсюджувача від здійснення плати.

Пунктом 6.16. договору врегульовано, що у разі недостатності суми проведення платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу - основна сума боргу; у другу чергу - пеня та штрафи.

Рекламорозповсюджувач не звільняється від плати за тимчасове користування при відсутності РЗ на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання дозволу (пункт 6.18. договору).

Згідно з пунктом 7.2. договору Робочий орган застосовує до Рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що робочий орган має право нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за цим правочином складає три роки та нараховується протягом всього строку позовної давності (пункт 7.7. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ у разі наявності у Рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення цього договору в цілому (пункт 8.1. договору).

Крім того, між позивачем та відповідачем підписано додаткові угоди до договору, а також ряд адресних переліків, в тому числі і адресний перелік №50 від 26.12.2022, які є невід`ємними частинами договору, та в яких зазначено адресу рекламних засобів.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що адресний перелік №50 від 26.12.2022 підписаний сторонами 03.01.2023.

Згідно з пунктом 1 адресного переліку №50, Рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів) за адресою (-ами): 28885-11-П1, Дарницький р-н, вул. Княжий-Затон, 10м до Дніпровської Набережної; 29445-12, Святошинський р-н, Велика кільцева дорога/вул. Котельнікова 81-87; 28577-12, Оболонський р-н, просп. Оболонський, 16; дата, з якої продовжено строк дії дозволу - 26.11.2021, дата закінчення строку дії дозволу - 25.11.2026.

Відповідно до пункту 3 адресного переліку №50, підписанням цього адресного переліку сторони засвідчують, що правовідносини сторін за договором, які виникають у зв`язку з розміщенням рекламних засобів, зазначених в пункті 1 цього адресного переліку, продовжуються з дати початку продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

У пункті 4 адресного переліку №50 зазначено, що права та обов`язки, передбачені умовами договору та цим адресним переліком, застосовуються до відносин сторін, які виникли до їх підписання, починаючи з дати, з якої продовжено строк дії кожного дозволу, в порядку, передбаченому частиною 3 статті 631 ЦК України.

Зазначений перелік є укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін (пункт 6 адресного переліку №50).

У період з 01.11.2021 по 01.05.2023 відповідач користувався місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, проте оплату за таке користування здійснював не у повному обсязі.

Зокрема, Товариство не оплатило виставлені позивачем рахунки №77583 від 24.11.2021, №77586 від 24.11.2021, № 79127 від 10.12.2021, № 96742 від 17.06.2022, № 96744 від 17.06.2022, № 96746 від 17.06.2022, № 96753 від 17.06.2022, № 96755 від 17.06.2022, №96761 від 17.06.2022, № 96763 від 17.06.2022, № 100164 від 01.08.2022, № 115682 від 03.01.2023, № 115684 від 03.01.2023, № 115686 від 03.01.2023, № 115688 від 03.01.2023, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 114 720,58 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, позивач просить суд стягнути з відповідача 114 720,58 грн основного боргу, а також штраф, передбачений пунктом 7.3. договору за ставкою 15% простроченої суми, що складає 17 208,09 грн, пеню у розмірі 14892,68 грн, 3% річних у розмірі 3 916,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 27766,89 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи апелянта вважає частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

Пунктом 1.3. договору визначено, що надання права тимчасового користування місцем за цим договором є правом користування чужим майном відповідно до глави 32 ЦК України і не передбачає надання будь-якого майна у володіння чи користування, не підлягає відчуженню.

Відповідно до приписів статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

При цьому, суд зауважує, що засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регламентовано Законом України "Про рекламу".

За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламо носіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 16 Закону України "Про рекламу").

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Згідно з пунктом 2 цих Правил місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється (пункт 3 Правил).

Відповідно до пункту 4 Правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

За змістом пунктів 24, 32 Правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Порядок внесення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, визначено в Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 №207.

Відповідно до пункту 2.11.1 цього Порядку підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ (далі - плата) та внесення розповсюджувачем зовнішньої реклами відповідної плати є розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання (продовження) дозволу та укладений договір на право тимчасового користування місцем.

Згідно з пунктом 2.11.2, 2.11.3 Порядку плата зараховується до бюджету міста Києва в порядку, встановленому Київською міською радою. Розмір плати та порядок її нарахування визначається виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією).

Разом із тим передача в оренду майна, яке є комунальною власністю, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Особливість таких відносин полягає у відповідній процедурі передачі такого майна в оренду, характерних ознаках об`єкта оренди, проведенні обов`язкової оцінки об`єкта оренди за відповідною методикою, відповідності договору оренди в частині істотних умов (у тому числі орендної плати, встановленої за відповідною методикою) типовому договору оренди певного майна, визначенні орендаря на конкурсних засадах та інше.

Аналіз наведених норм матеріального права та умов договору, укладеного між сторонами у справі, яка розглядається, дає підстави для висновку, що відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, оскільки розміщення зовнішньої реклами проводиться за окремою процедурою, відмінною від процедури передачі в оренду комунального майна, на підставі дозволів, що надаються виконавчим комітетом відповідних рад у порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України; договір на тимчасове користування такими місцями укладається без проведення конкурсів, а сам об`єкт - місця розташування рекламних засобів - площа зовнішньої поверхні будівлі або споруди, елемента вуличного обладнання тощо - не входить до переліку об`єктів оренди, визначеного у статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26.04.2017 року у справі №905/542/15, від 26.04.2017 року у справі №905/544/15).

При цьому, відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормами Закону України "Про рекламу", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" від 29 грудня 2013 року №2067, а питання щодо правових наслідків порушення зобов`язання та відповідальності за його порушення унормовано загальними положеннями цивільного законодавства та умовами самого договору і не потребує субсидіарного застосування норм про оренду майна в цій частині.

З урахуванням наведеного, суд, проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19 від 10.09.2019 року, дійшов висновку, що спірні правовідносини сторін регулюються спеціальним законодавством в сфері рекламної діяльності в Україні, а також загальними положеннями Цивільного кодексу України про зобов`язання (Глава 47-51 Цивільного кодексу України) та загальними положеннями Цивільного про договір (Глава 52-53 Цивільного кодексу України)

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 33 Правил плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Згідно з підпунктом 5.2.3. пункту 5.2. договору Рекламорозповсюджувач зобов`язаний не пізніше 20-го числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за тимчасове користування місцем, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету.

У пункті 6.1. договору сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за Рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.

За умовами пункту 6.2. договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішенням Київської міської ради або її виконавчого органу.

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення Рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до пункту 4 частини 2 статті 11 ЦК України (пункт 6.3. договору).

Відповідно до пункту 6.4. договору плата щомісячно перераховується Рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. У разі прострочення термінів сплати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.

Відповідно до пункту 6.13. договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.

Згідно з положеннями пункту 6.14. договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця на зазначений казначейський рахунок. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 114 720,58 грн за рахунками для розміщення рекламних засобів період з 01.11.2021 по 01.05.2023: №№77583, №77586, №79127, №96742, №96744, №96746, №96753, №96755, №96761, №96763, №100164, №115682, №115684, №115686, №115688.

Як вказує скаржник у своїй апеляційній скарзі та у відзиві на позов, вищезазначена заборгованість відсутня, оскільки була повністю сплачена, що підтверджується платіжними дорученнями: №1620 від 19.10.2021, №1765 від 16.12.2021, №1843 від 24.01.2022, №1840 від 24.01.2022, №1846 від 25.01.2022, №1847 від 27.01.2022, №1893 від 23.02.2022, №1899 від 23.02.2022.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина 1 статті 75 ГПК України).

Факт оплати за вказаними платіжними дорученнями, окрім №1698 від 19.11.2021 та №1699 від 19.11.2021, визнається Управлінням, однак у відповідності з пунктом 6.16. договору, кошти за вказаними платіжними дорученнями були спрямовані на оплату заборгованості по рахункам: 65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304, 65306, за якими, на думку позивача, заборгованість виникла раніше.

Разом із цим, колегією суддів встановлено, що в матеріалах даної справи відсутні платіжні доручення №1698 від 19.11.2021 та №1699 від 19.11.2021, а тому посилання скаржника в цій частині є необґрунтованими.

Так, пунктом 6.16. договору передбачено, що у разі недостатності суми проведення платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу - основна сума боргу; у другу чергу - пеня та штрафи.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2023, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 у справі №910/18204/21 за позовом Товариства до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про звільнення від плати за договором шляхом визнання відсутнім права, встановлено, що у червні 2017 року та у лютому 2018 року Товариство звернулося до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами за наступними адресами:

1) м. Київ, Святошинський район, Кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 72 кв.м;

2) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

3) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

4) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

5) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

6) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

7) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

8) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м;

9) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

10) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м;

11) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

12. м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

13) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

14) м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м;

15) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м;

16) м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

17) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м.

Колегією суддів встановлено, що вищезазначені рекламні засоби та адреси їх розташування погоджені сторонами в адресному переліку №42 (додаток №81 до договору).

Адресний перелік - це невід`ємна частина договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення РЗ, із зазначенням адреси та встановлено/продовжено пріоритет, дату встановлення/продовження та строк дії пріоритету, дати початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомості про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (пункт 2.2 договору).

У вищезазначеному рішенні суди дійшли до висновку про те, що нарахування плати за право на тимчасове користування місцем після демонтажу рекламних засобів до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" є безпідставним, оскільки в цей час у позивача було відсутнє як право на користування місцем, так і фактичне користування місцем через необґрунтовану відмову виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в продовженні строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами ТОВ "Алего", що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №640/22289/18 і не потребує повторного доведення в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суди прийшли до висновку про відсутність правових підстав нараховувати плату за право на тимчасове користування місцем з дати реалізації наказу від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів" та фактичного демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами".

При цьому, суди відхилили доводи Товариства про відсутність підстав нараховувати плату за тимчасове користування місцем до дати фактичної видачі дозволів 31.07.2021 лише після підписання 29.07.2021 адресного переліку №42, оскільки з дати прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами у позивача виникло право на тимчасове користування місцем і відповідно виник обов`язок вносити відповідну плату, не зважаючи на факт фактичного встановлення на визначених місцях відповідних рекламних засобів, враховуючи специфіку спірних правовідносин і мету укладеного договору.

Іншим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2022 у справі №910/580/22 за позовом Товариства до Управління про стягнення заборгованості встановлено, що відповідно до наказу Управлінням №638 від 17.07.2018 було проведено демонтаж перерахованих вище 17 рекламних засобів Товариства, що підтверджується актами про демонтаж рекламного засобу: від 24.01.2019, від 26.07.2019, від 01.08.2019, від 24.05.2019, від 29.05.2019, від 23.05.2019, від 25.07.2019, від 11.05.2019, від 31.07.2019, від 12.07.2019, від 30.07.2019, від 08.04.2019, від 19.05.2019, від 07.05.2019, від 04.07.2019, від 29.05.2019, від 07.05.2019.

Судом апеляційної інстанції в межах справи №910/8336/23 встановлено, що рахунки: 65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304, 65306, були виставлені за тимчасове користування місцем по вищезазначеним 17 адресам та розміщення вказаних 17 рекламних засобів за періоди: з 01.12.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.01.2020, з 01.02.2020 по 29.02.2020, з 01.03.2020 по 31.03.2020, з 01.04.2020 по 30.04.2020, з 01.05.2020 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 30.06.2020, з 01.07. 2020 по 31.07.2020,з 01.08.2020 по 31.08.2020, з 01.09.2020 по 30.09.2020, з 01.10.2020 по 31.10.2020, з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.01.2021 (з грудня 2019 по січень 2021).

Оскільки були відсутні правові підстави для нарахування плати за право на тимчасове користування вищезазначеними 17 місцями за адресним переліком 42 з дати реалізації наказу від 17.07.2018 №638 та фактичного демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження №76 від 25.01.2021, Управлінням безпідставно зараховано кошти, сплачені за платіжними дорученнями: №1620 від 19.10.2021, №1765 від 16.12.2021, №1843 від 24.01.2022, №1840 від 24.01.2022, №1846 від 25.01.2022, №1847 від 27.01.2022, №1893 від 23.02.2022, №1899 від 23.02.2022, у рахунок погашення заборгованості по рахункам: 65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304, 65306.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зарахування Управлінням на підставі пункту 6.16. договору платежів у хронологічному порядку, починаючи із погашення заборгованості, яка виникла раніше.

За висновком колегії суддів, нез`ясування судом першої інстанції обставин наявності заборгованості за ранішевиставленими рахунками, зумовило формування неправильного висновку щодо правомірності зарахування оплат у порядку, визначеному пунктом 6.16. договору.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки 77583 (рахунок коригування 77584), 77586 (рахунок коригування 77587), 96742 (рахунок коригування 96743), 96744 (рахунок коригування 96745), 96753 (рахунок коригування 96754), 96755 (рахунок коригування 96756), 96761 (рахунок коригування 96762), 100164 (рахунки коригування 100167, 100166) були виставлені повторно та дублюють рахунки 72181, 79127, 82027, 82025, 84798, які були сплачені відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями 1620,

Рахунок 79127 (рахунки коригування 79128, 96751, 79127) був повністю сплачений згідно платіжного доручення №1765 від 16.12.2021.

Разом із цим, доводи апелянта про сплату рахунків 77586 (за листопад 2021 року) та 96746 (за лютий 2022 року) (рахунки коригування 96748, 96747) є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази їх оплати.

У своїй апеляційній скарзі та у відзиві на позов Товариство визнало відсутність оплати рахунку 96746 (рахунки коригування 96748, 96747) та рахунку 96763 (рахунки коригування 96765, 96764), однак несплата зумовлена несвоєчасним виставленням рахунків.

Однак суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що із системного аналізу пунктів 5.2.3., 6.4. та 6.14. договору випливає, що відсутність рахунку на оплату не звільняє рекламорозповсюджувача від обов`язку щомісячно сплачувати кошти за тимчасове користування місцем.

Також у своїй апеляційній скарзі та у відзиві на позов Товариство зауважило про відсутність підстав для оплати рахунків 115682, 115684, 115686, 115688, оскільки рекламні засоби не розміщувались, а право на їх розміщення з`явилося у відповідача лише після підписання адресного переліку №50 від 03.01.2023.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними доводами апелянта, виходячи з нищезазначеного.

Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, адресний перелік №50 від 26.12.2022 підписаний сторонами 03.01.2023.

Згідно з пунктом 1 адресного переліку №50, Товариству надано право тимчасового користування місцем, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного (-их) засобу (-ів) за адресою (-ами): 28885-11-П1, Дарницький р-н, вул. Княжий-Затон, 10м до Дніпровської Набережної; 29445-12, Святошинський р-н, Велика кільцева дорога/вул. Котельнікова 81-87; 28577-12, Оболонський р-н, просп. Оболонський, 16; дата, з якої продовжено строк дії дозволу - 26.11.2021, дата закінчення строку дії дозволу - 25.11.2026.

Відповідно до пункту 3 вказаного адресного переліку, підписанням цього адресного переліку сторони засвідчують, що правовідносини сторін за договором, які виникають в зв`язку з розміщенням рекламних засобів, зазначених у пункті 1 цього адресного переліку, продовжуються з дати початку продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Пунктом 4 адресного переліку №50 визначено, що права та обов`язки, передбачені умовами договору та цим адресним переліком, застосовуються до відносин сторін, які виникли до їх підписання, починаючи з дати, з якої продовжено строк дії кожного дозволу, в порядку, передбаченому частиною 3 статті 631 ЦК України.

Також, як зазначено судом вище, згідно з положеннями пункту 6.6. договору, плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Наведені умови договору та адресного переліку №50 свідчать про те, що сторони погодили нарахування плати за користування місцем розміщення реклами з дати надання дозволу на таке розміщення, а не з моменту підписання адресного переліку.

Так, адресний перелік №50 підписаний між сторонами на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №2453 від 26.11.2021 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" та відповідних дозволів, які дійсні з 26.11.2021 по 25.11.2026, відтак, оплата за користування місцями для розміщення реклами, зазначеними в адресному переліку №50 підлягає оплаті з 26.11.2021.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість доводів відповідача щодо неправомірного нарахування плати за користування місцями розміщення реклами згідно адресного переліку №50.

Також колегією суддів відхиляються посилання скаржника щодо застосування до спірних правовідносин положень частини 6 статті 762 ЦК України, за якими наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки за своєю правовою природою договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19 від 10.09.2019, не є договором найму (оренди).

Крім цього, колегією також відхиляються доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (частина 1 статті 80, частина 2 статті 164 ГПК України) щодо подання довідки про стан розрахунків з порушенням положень, виходячи з такого.

Відповідно до приписів частини 1, 2, 3, 4, 5 та 8 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Зі змісту статті 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подання.

Однак вищезазначена довідка була подана разом із відповіддю на відзив, з метою спростування доводів та правової позиції апелянта, що відповідає приписам частин 3, 4 статті 13 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, вказані заперечення апелянта є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що зазначення Управлінням у своїй відповіді на відзив про наявність заборгованості по рахункам №№65291, 65296, 65301, 65304, 65276, 65277, 65278, 65379, 65282, 65284, 65286, 65289, 65294, 65304, 65306, не зумовлює зміну предмета та/або підстав позову, оскільки позивач відповідної заяви у порядку статті 46 ГПК України не подавав і така не приймалася судом першої інстанції. Вказані доводи позивача були надані як заперечення на аргументи відповідача про відсутність заборгованості по спірним рахункам (№№77583, 77586, 79127, 96742, 96744, 96746, 96753, 96755, 96761, 96763, 100164, 115682, 115684, 115686, 115688).

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повної оплати за договором, колегія суддів дійшла до висновку про наявність у апелянта основної суми заборгованості у розмірі 22 638,40 грн (рахунок 77583 (рахунок коригування 775587) на суму 1230,49 грн - листопад 2021 року, рахунок 96746 (рахунки коригування 96748, 96747) на суму 1417,27 грн - лютий 2022 року, рахунок 96763 (рахунки коригування 96765, 96764) на суму 926,46 грн - лютий 2022 року, рахунок 115682 (рахунок коригування 115683) на суму 854,91 грн - листопад 2021 року, рахунок 115684 (рахунок коригування 115685) на суму 5129,38 грн - грудень 2021 року, рахунок 115686 (рахунок коригування 115687) на суму 7181,12 грн - січень 2022 року, рахунок 115688 (рахунки коригування 115689, 115690) на суму 5898,77 грн - лютий 2022 року), відтак у задоволенні 92 082,18 грн необхідно відмовити, а тому позовна вимога про стягнення основної суми боргу підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів, позивачем нараховано до стягнення 3 916,06 грн 3% річних та 27 766,89 грн інфляційних втрат, з яких: 3481,06 грн - 3% річних, 26 107,32 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 20.12.2021 по 01.05.2023 на суму боргу 85 045,96 грн, 273,49 грн - 3% річних, 1196,66 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 20.06.2022 по 01.05.2023 на суму боргу 10 529,87 грн, 1,69 грн - 3% річних, 7,53 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 20.08.2022 по 01.05.2023 на суму боргу 80,57 грн, 159,83 грн - 3% річних, 460,38 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 20.01.2023 по 01.05.2023 на суму боргу 19064,18 грн.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Як було зазначено раніше, відповідно підпункту 5.2.3. пункту 5.2. договору Рекламорозповсюджувач зобов`язаний не пізніше 20-го числа поточного місяця отримувати та сплачувати рахунки за тимчасове користування місцем, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету. Отже, останнім днем сплати є 20-е число поточного місяця, а першим днем прострочення - 21-е число.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає його неправильним з огляду на необґрунтованість суми основного боргу.

Також статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 2 статті 14 ГПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).

З огляду на викладене, колегією суддів здійснено розрахунок компенсаційних виплат з урахуванням обґрунтованих сум боргу та періодів нарахування, визначених позивачем.

За розрахунком колегії суддів, правильний розмір 3% річних складає 653,98 грн, а інфляційних втрат - 3 797,36 грн, з яких: 294,72 грн - 3% річних, 2214,79 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 21.12.2021 по 01.05.2023 на суму 7214,78 (листопад 2021 року, грудень 2021 року), 186,51 грн - 3% річних, 812,69 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 20.06.2022 по 01.05.2023 на суму 7181,12 грн (січень 2022 року), 172,75 грн - 3% річних, 769,88 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 20.08.2022 по 01.05.2023 на суму 8242,50 (лютий 2022 року).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 262,08 грн 3% річних та 23 969,53 грн інфляційних втрат необхідно відмовити.

Також, у зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів, позивачем нараховано до стягнення 14 892,68 грн пені, з яких: 9 595,04 грн, нараховані за період з 21.12.2021 по 20.06.2022 на суму боргу 85045,96 грн, 2639,68 грн, нараховані за період з 21.06.2022 по 20.12.2022 на суму боргу 10529,87 грн, 20,31 грн, нараховані за період з 21.08.2022 по 20.02.2023 на суму боргу 80,57 грн, 2637,65 грн, нараховані за період з 20.01.2023 по 01.05.2023 на суму боргу 19064,18 грн, а також штраф у розмірі 17 208,09 грн (114720,58х15%).

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Згідно з пунктом 7.2. договору робочий орган застосовує до рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

В силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За розрахунком колегії суддів, правильний розмір пені складає 4 691,75 грн, з яких: 813,99 грн, нарахованих за період з 21.12.2021 по 20.06.2022 на суму 7214,78 (листопад 2021 року, грудень 2021 року), 1800,20 грн, нарахованих за період з 21.06.2022 20.12.2022 на суму 7181,12 грн (січень 2022 року), 2 077,56 грн, нараховані за період з 21.08.2022 по 20.02.2023 на суму 8242,50 (лютий 2022 року).

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 10 200,93 грн пені необхідно відмовити.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що робочий орган має право нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Враховуючи обґрунтований розмір основної заборгованості, правильний розмір штрафу складає 3 395,76 грн (22638,40 грн х 0,15).

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 13 812,33 грн штрафу необхідно відмовити.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 22 638,40 грн основного боргу, 653,98 грн 3% річних, 3797,36 грн інфляційних втрат, 4 691,75 грн пені та 3 395,76 грн штрафу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а зроблені висновки, не відповідають дійсним обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 - частковому скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Колегією суддів встановлено, що за звернення до суду першої інстанції Управління сплатило 2 684,00 грн судового збору, а Товариство за подання апеляційної скарги - 4 026,00 грн.

З огляду на часткове задоволення позову та апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України з Управління на користь Товариства за подачу позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 528,92 грн, а за подачу апеляційної скарги з Товариства на користь Управління підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3 232,61 грн.

Відповідно до положень частини 11 статті 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з Управління на користь Товариства підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2703,69 грн (3 232,61 грн - 528,92 грн).

Керуючись статтями 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/8336/23 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 27А; ідентифікаційний код 37922548) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 41348526) 22 638 (двадцять дві тисячі шістсот тридцять вісім) грн 40 коп. основного боргу, 4691 (чотири тисячі шістсот дев`яносто одну) грн 75 коп. пені, 3395 (три тисячі триста дев`яносто п`ять) грн 76 коп. штрафу, 653 (шістсот п`ятдесят три) грн 98 коп. 3% річних та 3797 (три тисячі сімсот дев`яносто сім) грн 36 коп. інфляційних втрат.

3. В іншій частині позову відмовити."

3. Стягнути з Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 41348526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 27А; ідентифікаційний код 37922548) 2703 (дві тисячі сімсот три) грн 69 коп. судового збору.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/8336/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир