ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023м. ДніпроСправа № 904/4312/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Тімочкіна М.В.

за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, Донецька область, м. Краматорськ в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до Приватного підприємства "Нафтатранссервіс", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державна податкова служба, м. Київ

про визнання недійсним договорів в частині, стягнення 13 079,87 грн

Представники:

прокурор: Дрозач К.О.;

позивач: ОСОБА_1 ;

від відповідача: Матвєєва М.О.;

від третьої особи: не з`явився;

вільні слухачі: ОСОБА_2 ;Сергеєва Г.О.

СУТЬ СПОРУ:

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 звернулась до господарського суду з позовною заявою до Приватного підприємства "Нафтатранссервіс", в якій просить суд:

- визнати недійсним п. 3.1. договору № 07/07 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5395,36 грн, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту та Приватним підприємством Нафтатранссервіс;

- визнати недійсним п. 3.1. договору № 07/07/1 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5881,31 грн, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту та Приватним підприємством Нафтатранссервіс;

- стягнути з Приватного підприємства Нафтатранссервіс на користь Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту грошові кошти у розмірі 13 079,87 грн, з яких: 11 276,67 грн - сплачений ПДВ (основний борг), 363,33 грн - 3% річних, 1439,87 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою від 16.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 06.09.2023.

Суд ухвалою від 06.09.2023 відклав підготовче засідання на 04.10.2023.

04.10.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що процедуру закупівлі без застосування електронної системи проводила саме військова частина - особа, в інтересах якої Спеціалізована прокуратура у сфері оборони східного регіону звертається до суду. Тобто саме Військовою частиною НОМЕР_1 було прийнято рішення не тільки про ціну товару, але й здійснення закупівлі з ПДВ. Проект договору, який необхідно було підписати з боку відповідача - ПП «Нафтатранссервіс», направлено саме зі сторони Військової частини НОМЕР_1 , а не навпаки. На час проведення закупівлі, і на час направлення відповідачу проекту договорів від 07.07.2023 № 07/07 та № 07/07/1 Військова частина знала про існування Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022. З викладеного вбачається, що відповідач не мав права самостійно змінювати ціну договору. ПП «Нафтатранссервіс» не є контролюючим органом і не контролює, і не контролював напрямок використання закуплених товарів - заправка військової техніки, заправка особистих автомобілів тощо. Фактично сам замовник товарів (пального) вказав, що товар має бути з ПДВ. Пропозицій щодо зміни умов договорів від 07.07.2022 в частині зміни ціни, зокрема, виключення з ціни товару податку на додану вартість, відповідач від військової частини не отримував. Таким чином, при укладанні договорів від 07.07.2022 № 07/07 та № 07/07/1 волевиявлення абсолютно всіх сторін договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на викладене, підстави для визнання недійсним п. 3.1 договору № 07/07 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ та визнання недійсним п. 3.1 договору № 07/07/1 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ відсутні. Ураховуючи, що сторони врегулювали у договорах свої відносини на власний розсуд, як це передбачено статтею 6 ЦК України, виконували умови договорів узгодженим способом - відповідач шляхом відвантаження обумовленого договорами товару визначеної кількості, позивач - шляхом оплати суми грошових коштів, визначених ним же самим в договорах, висновок про набуття відповідачем частини оплаченої у складі ціни товару суми ПДВ без достатньої правової підстави є хибним та таким, що не відповідає дійсним обставинам, спростовується первинними документами, які складались і підписувались в т.ч. і позивачем. Отже, сума ПДВ, яку просить з ПП «Нафтатранссервіс» стягнути позивач, з урахуванням 3% річних та інфляції не належить відповідачу, оскільки останній не є розпорядником бюджетних коштів, а відповідно і не може їх повернути, оскільки вони сплачені до бюджету в рамках виконання податкових обов`язків, визначених діючим в Україні законодавством. У зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.10.2023 відповідач подав до суду клопотання про залучення третьої особи.

В підготовче засідання 04.10.2023 з`явився прокурор та представник позивача. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 04.10.2023 продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів до 15.11.2023 включно. Відклав підготовче засідання на 23.10.2023. Клопотання Приватного підприємства "Нафтатранссервіс" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної податкової служби - задовольнив. Залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державну податкову службу.

11.10.2023 позивач подав клопотання про зупинення провадження.

В підготовче засідання 23.10.2023 з`явився прокурор, представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 23.10.2023 відклав підготовче засідання на 06.11.2023.

17.10.2023 прокурор подав до суду відповідь на відзив.

24.10.2023 прокурор подав до суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

В підготовче засідання 06.11.2023 з`явився прокурор, представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 06.11.2023 відклав підготовче засідання на 08.11.2023. У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі - відмовив.

В підготовче засідання 08.11.2023 з`явився прокурор, представники позивача та відповідача та третьої особи в підготовче засідання не з`явились.

07.11.2023 позивач подав клопотання, в якому просив перенести слухання справи, призначене на 08.11.2023, на іншу дату.

08.11.2023 відповідач подав до суду клопотання про витребування доказів.

Суд ухвалою від 08.11.2023 відклав підготовче засідання на 15.11.2023. У задоволенні клопотання Приватного підприємства "Нафтатранссервіс" про витребування доказів - відмовив.

13.11.2023 третя особа подала до суду пояснення.

В підготовче засідання 15.11.2023 з`явились прокурор, представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився.

Суд ухвалою від 15.11.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 13.12.2023.

У судове засідання 13.12.2023 з`явились прокурор, представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.07.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Приватним підприємством "Нафтатранссервіс" (постачальник) було укладено договір поставки № 07/07 (далі - договір № 07/07).

Згідно умов цього договору постачальник зобов`язується поставляти товар, а покупець зобов`язується оплачувати вартість поставленого товару (п. 1.1. договору № 07/07).

Найменування поставленого товару бензин автомобільний А-95-Євро5-Е0 (наливом), код ДК 021:20-9 нафта і дистиляти, що є пально-мастильними матеріалами. Номенклатура, асортимент та кількість товару зазначені в специфікації до договору (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору № 07/07).

Загальна сума договору складає 82 472,00 грн, у тому числі ПДВ - 7% 5395,36 грн (п. 3.1. договору № 07/07).

Покупець здійснює оплату протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання товару відповідно до видаткової накладної та згідно рахунку, наданого постачальником (п. 4.1. договору № 07/07).

Платежі за поставлений товар здійснюються покупцем по безготівковому розрахунку (п. 4.2. договору № 07/07).

Покупець оплачує поставлений постачальником товар (партію товару) за цінами, зазначеними в видаткових накладних (п. 4.3. договору № 07/07).

Оплата за товар здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (п. 4.4. договору № 07/07).

Строк поставки товару - 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання заявки на постачання товару від покупця (п. 5.1. договору № 07/07).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент підписання уповноваженими представниками сторін товаросупроводжувальних документів (видаткової (-вих) накладної (-них)) (п. 5.5. договору № 07/07).

Перехід усіх ризиків на товар від постачальника до покупця відбувається в момент переходу права власності на товар (п. 5.6. договору № 07/07).

Терміном дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права і виконувати свої зобов`язання відповідно до цього договору (п. 10.1. договору № 07/07).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та подовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 22.08.2022. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, що виникли під час дії договору або в зв`язку з його виконанням (п. 10.2. договору № 07/07).

Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2022 (п. 10.3. договору № 07/07).

Сторони підписали специфікацію до договору № 07/07 (а.с. 33), в якій визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 82 472,00 грн, в тому числі ПДВ 7% 5395,36 грн.

На виконання договору № 07/07 відповідач поставив обумовлений товар на суму 82 472,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 4252 від 07.07.2022 на суму 82 472,00 грн, у тому числі ПДВ 5395,36 грн (а.с. 34).

Позивач на виконання умов договору № 07/07 оплатив поставлений відповідачем товар у сумі 82 472,00 грн, у тому числі ПДВ 5395,36 грн, що підтверджується платіжним дорученням №549 від 08.07.2022 (а.с. 35).

07.07.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець) та Приватним підприємством "Нафтатранссервіс" (постачальник) було укладено договір поставки № 07/07/1 (далі - договір №07/07/1).

Згідно умов цього договору постачальник зобов`язується поставляти товар, а покупець зобов`язується оплачувати вартість поставленого товару (п. 1.1. договору № 07/07/1).

Найменування поставленого товару - паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 (наливом), код ДК 021:20-9 нафта і дистиляти, що є пально-мастильними матеріалами. Номенклатура, асортимент та кількість товару зазначені в специфікації до договору (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору № 07/07/1).

Загальна сума договору складає 89 900,00 грн, у тому числі ПДВ - 7% 5881,31 грн (п. 3.1. договору № 07/07/1).

Покупець здійснює оплату протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання товару відповідно до видаткової накладної та згідно рахунку, наданого постачальником (п. 4.1. договору № 07/07/1).

Платежі за поставлений товар здійснюються покупцем по безготівковому розрахунку (п. 4.2. договору № 07/07/1).

Покупець оплачує поставлений постачальником товар (партію товару) за цінами, зазначеними в видаткових накладних (п. 4.3. договору № 07/07/1).

Оплата за товар здійснюється покупцем в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (п. 4.4. договору № 07/07/1).

Строк поставки товару - 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання заявки па постачання товару під покупця (п. 5.1. договору № 07/07/1).

Терміном дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права і виконувати свої зобов`язання відповідно до цього договору (п. 10.1. договору № 07/07/1).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та подовженого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 22.08.2022. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, що виникли під час дії договору або в зв`язку з його виконанням (п. 10.2. договору № 07/07/1).

Строк дії договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», але не довше ніж до 31.12.2022 (п. 10.3. договору № 07/07/1).

Сторони підписали специфікацію до договору № 07/07/1 (а.с. 40), в якій визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 89 900,00 грн, в тому числі ПДВ 7% 5881,31 грн.

На виконання договору № 07/07/1 відповідач поставив обумовлений товар на суму 89 900,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 4250 від 07.07.2022 (а.с. 41) на суму 89 900,00 грн, у т.ч. ПДВ 5881,31 грн.

Позивач на виконання умов договору № 07/07/1 оплатив поставлений відповідачем товар у сумі 89 900,00 грн, у тому числі ПДВ 5881,31 грн, що підтверджується платіжним дорученням №548 від 08.07.2022 (а.с. 42).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби України тощо, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на норми підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, фактичне постачання товару за договорами поставки № 07/07 від 07.07.2022 та № 07/07/1 від 07.07.2022 здійснене відповідачем після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022.

Отже, включення до вартості закуповуваного пального згідно з договором поставки № 07/07 від 07.07.2022 податку на додану вартість у розмірі 5395,36 грн та договором поставки № 07/07/1 від 07.07.2022 податку на додану вартість у розмірі 5881,31 грн та подальша його сплата постачальнику не відповідає вимогам підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, а сплачені кошти у сумі 11 276,67 грн є безпідставно набутим майном.

Позивач з огляду на вимоги вищезазначених нормативних актів звернувся до відповідача із листом № 408 від 19.05.2023 (а.с. 43) та претензією № 422 від 23.05.2023 (а.с. 44), в яких просив повернути сплачені кошти у вигляді податку на додану вартість за договором № 07/07 від 07.07.2022 (ПДВ у розмірі 5395,36 грн) та договором поставки № 07/07/1 від 07.07.2022 (ПДВ у розмірі 5881,31 грн).

Відповідач листом № 1206/02 від 12.06.2023 (а.с. 124) відмовив у поверненні сплачених коштів у вигляді податку на додану вартість за спірними договорами.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

За приписами частин першої і третьої статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становить умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно з підпунктами "а" і "б" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Згідно із підпунктом "г" підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови № 178 до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Системний аналіз вказаних норм права засвідчує, що приписи підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України та приписи постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 поширюються на діяльність Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі викладеного операції з постачання Військовій частині НОМЕР_1 пального за договорами поставки № 07/07 від 07.07.2022 та № 07/07/1 від 07.07.2022 оподатковуються за нульовою ставкою, що свідчить про безпідставне включення в ціну вказаних договорів, зазначену в пункті 3.1. кожного договору, суми податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим, у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи № 910/22319/16).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, приписи статті 217 Цивільного кодексу України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин.

При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність (існування) договорів поставки № 07/07 від 07.07.2022 та № 07/07/1 від 07.07.2022 без включення до нього умови щодо необхідності сплати ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

Зокрема, зміст оспорюваних правочинів в цій частині суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договорів недійсними у цій частині.

За таких обставин недотримання при укладенні договорів поставки № 07/07 від 07.07.2022 та № 07/07/1 від 07.07.2022 вимог податкового законодавства зумовлює існування підстав для визнання таких договорів недійсним в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору.

Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним п. 3.1. договору № 07/07 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5395,36 грн та визнання недійсним п. 3.1. договору № 07/07/1 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5881,31 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовувалась з 24.02.2022.

Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності - це загально правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Водночас відповідач не повернув та не вжив жодних дій щодо повернення безпідставно набутих коштів і після звернення Військової частини НОМЕР_1 із претензією про повернення сплачених коштів у вигляді податку на додану вартість за вказаними договорами поставки № 07/07 від 07.07.2022 та № 07/07/1 від 07.07.2022 у розмірі 11 276,67 грн.

Фактично відповідач порушив основоположні засади цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач отримав від позивача суму ПДВ, попри те, що відповідний товар оподатковувався за нульовою ставкою, та наявні правові підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 11 276,67 грн, оскільки неповернення відповідачем Військовій частині НОМЕР_1 зазначеної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом. Аналогічної правової позиції (за змістом) дотримується Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі № 916/707/21.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 11 276,67 грн безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Також прокурор нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 09.07.2022 по 04.08.2023 у розмірі 363,33 грн та інфляційні втрати за період з липня 2022 року по червень 2023 року у розмірі 1439,87 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що він виконаний правильно.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 363,33 грн - 3% річних, 1439,87 грн - інфляційних втрат.

Господарський суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 постанови).

Разом із цим, чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій, у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів

Крім того, жодним нормативним актом не визначено переліку доказів, виключно на підставі яких суд має встановлювати наявність у прокурора підстав для реалізації конституційної функції представництва інтересів держави в суді.

В постанові від 24.04.2019 по справі № 911/1292/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив:

"18. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

19. Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

20. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи."

Прокурор зазначає, що повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, що виконують завдання з безпосередньої відсічі ворогу.

У зв`язку з цим, захист інтересів держави у бюджетних правовідносинах, у тому числі при зайвому витрачанні чи заволодінні бюджетними коштами, є основним пріоритетом роботи усіх органів, у тому числі прокуратури, а порушення у цій сфері є неприпустимим в умовах сьогодення.

Забезпечення національної безпеки українського суспільства є однією з найважливіших функцій держави, основні завдання із захисту суверенітету і територіальної цілісності якої покладаються на Збройні Сили України та інші військові формування. Водночас, успішні дії останніх безпосередньо залежать від рівня їх матеріального-технічного забезпечення.

За таких обставин, протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку. Адже указані кошти можна було б додатково використати для матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності військових підрозділів та, як наслідок, для забезпечення національної безпеки України.

Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» за № 07-73вих-23 від 16.06.2023 (а.с. 45-47) та за № 07-95вих-23 від 07.07.2023 (а.с. 48-49) скеровано до військової частини НОМЕР_1 повідомлення про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави шляхом повернення зайво сплачених коштів, стягнення відповідних втрат за користування ними відповідачем.

У відповіді від 08.07.2023 № 614 (а.с. 61) Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що направила претензії, інші заходи не вживались.

Надалі, як зазначає прокурор, спеціалізованою прокуратурою (станом на час подачі позову) здійснено моніторинг загальнодоступних інформаційних джерел («Судова влада. Стан розгляду справ»), яким встановлено, що в судовому порядку відповідний спір не вирішується, провадження у такій справі судами не відкривалось. Прокурором розцінена така поведінка позивача як нездійснення уповноваженими органами, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави, причиною чого є воєнний стан та покладені у зв`язку з цим завдання щодо відсічі ворогу. А тому така усвідомлена пасивна поведінка позивача є достатніми підставами для звернення спеціалізованої прокурори до суду для захисту інтересів держави.

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в розмірі 8052,00 грн.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним п. 3.1. договору № 07/07 від 07.07.2022, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту та Приватним підприємством Нафтатранссервіс, в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5395,36 грн.

Визнати недійсним п. 3.1. договору № 07/07/1 від 07.07.2022, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту та Приватним підприємством Нафтатранссервіс, в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5881,31 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "Нафтатранссервіс" (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 48а, ідентифікаційний код 30442560) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 13 079,87 грн, з яких: 11 276,67 грн - сума зайво сплаченого податку на додану вартість, 363,33 грн - 3% річних, 1439,87 грн - інфляційні втрати, про що видати наказ.

Стягнути з Приватного підприємства "Нафтатранссервіс" (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Медова, буд. 48а, ідентифікаційний код 30442560) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (84333, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Маяковського, будинок 21, UA0025746, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, ідентифікаційний код 39969443) витрати по сплаті судового збору у розмірі 8052,00 грн, про що видати наказ.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя І.В. Мілєва