номер провадження справи 26/14/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.12.2023 Справа № 908/1336/23(908/3008/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали господарської справи, за участю секретаря Лісовик О.В.

за позовом: Приватного підприємства МАКСФОРТ (вул. Академіка Ф.М. Муравченка, буд. 5, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код 40907474)

до відповідача: ФОП Крамаренка Богдана Юрійовича ( АДРЕСА_1 )

про визнання договору зберігання від 24.01.2022 року №01/2022-З недійсним

в межах справи № 908/1336/23

про банкрутство - Приватного підприємства МАКСФОРТ, (69068, м. Запоріжжя, вул. Академіка Ф.М. Муравченка, 5)

кредитор Фізична особа-підприємець Крамаренко Богдан Юрійович, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Представник відповідачаадвокат Железняк-Кранг І.В.

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Приватне підприємство МАКСФОРТ до ФОП Крамаренка Богдана Юрійовича про визнання договору зберігання від 24.01.2022 року №01/2022-З, укладеного від імені ПП МАКСФОРТ з ФОП Крамаренком Б.Ю. недійсним.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.09.2023 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3008/23 та визначено до розгляду судді Юлдашеву О.О.

Крім того, разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання (заява) позивача про призначення судової технічної експертизи документів та витребування доказів.

Ухвалою суду від 02.10.2023 прийнято позовну заяву Приватного підприємства МАКСФОРТ до ФОП Крамаренка Богдана Юрійовича про визнання договору зберігання від 24.01.2022 року №01/2022-З недійсним, до розгляду в межах справи №908/1336/23 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви; постановлено розглядати позовну заяву за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених Кодексом України з процедур банкрутства; підготовче засідання призначено на 24.10.2023р. о 10-00.

У судовому засіданні 24.10.2023 судом оголошено перерву до 07.11.2023 о 15-00.

Позивач не направив свого представника у судове засідання 07.11.2023.

Ухвалою суду від 07.11.2023 відкладено підготовче засідання на 07.12.2023р. о 09-45; зобов`язано відповідача надати суду відзив на клопотання позивача про призначення експертизи та витребування доказів; виконати вимоги, викладені в ухвалі суду від 02.10.2023; зобов`язано позивача виконати вимоги, викладені в ухвалі суду від 02.10.2023.

До суду 07.12.2023 перед початком судового засідання надійшло клопотання представника позивача Гришка І.І. про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що останній залучений до участі у проведенні слідчих дій в межах кримінального провадження.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі Осман проти Сполученого королівства та від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Розумність строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі G. В. проти Франції), тощо. Отже, поняття розумний строк є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Teuschler v. Germany).

Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі Цихановський проти України (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ Смірнова проти України (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), Карнаушенко проти України (Karnaushenko v. Ukraine, Application N23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд залишає клопотання представника позивача Гришка І.І. про відкладення судового засідання без задоволення, та вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, з метою дотримання розумного строку розгляду справи.

Розглянувши клопотання позивача про призначення у справі судової технічної експертизи Договору зберігання № 01/2022-3 від 24.01.2022 року, суд зазначає про наступне.

У своєму клопотанні позивач просить суд поставити на вирішення експерта наступні питання: 1/ чи відповідає давність виготовлення договору зберігання № 01/2022-3 від 24.01.2022, акту приймання - передачі майна № 01/2022-А від 24.01.2022 до договору зберігання № 01/2022-3 від 24.01.2022, вимоги ФОП Крамаренка Б.Ю. № 01/Д-3/2022 від 19.12.2022 та листа ПП «Максфорт» № 01/2022/36 від 23.12.2022 вказаним у них датам? Якщо ні, то в який конкретний часовий період були складені вказані документи?

2/ чи відповідає давність рукописних підписів директора ПП «МАКСФОРТ» Колбіна А.В. та ФОП Крамаренка Б.Ю. в договорі зберігання № 01/2022- 3 від 24.01.2022, акті приймання - передачі майна № 01/2022-А від 24.01.2022 до договору зберігання № 01/2022-3 від 24.01.2022, вимозі ФОП Крамаренка Б.Ю. № 01/Д-3/2022 від 19.12.2022 та листі ПП «Максфорт» № 01/2022/36 від 23.12.2022 вказаним у них датам? Якщо ні, то в який конкретний часовий період були поставлені підписи директора ПП «Максфорт» Колбіна А.В. та ФОП Крамаренка Б.Ю. у вказаних документах?

3/ чи відповідає давність відбитку печаток ПП «Максфорт» та ФОП Крамаренка Б.Ю. в договорі зберігання № 01/2022-3 від 24.01.2022, акті приймання - передачі майна № 01/2022-А від 24.01.2022 до договору зберігання № 01/2022-3 від 24.01.2022, вимозі ФОП Крамаренка Б.Ю. № 01/Д-3/2022 від 19.12.2022 та листі ПП «Максфорт» № 01/2022/36 від

вказаним у них датам? Якщо ні, то в який конкретний часовий період були поставлені відбитки печаток ПП «МАКСФОРТ» та ФОП Крамаренка Б.Ю. у вказаних документах?

За приписами частин 1, 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами (згідно із ст. 73 ГПК України) є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 98 ГПК України). Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч. 2). Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3). Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи (ч. 4). У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством (ч. 6). У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7). Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини (ч. 8).

Статтею 99 ГПК України унормовано, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері ін., ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не надано висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (ч. 1 вказаної статті). У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу (ч. 2). При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза), (ч. 3 ст. 99). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (ч. 4). Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч. 5). Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч. 6).

Відповідно до п.2 Постанови ПЛЕНУМ ВИЩОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ УКРАЇНИ від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Втім, обґрунтовуючи необхідність призначення експертизи Позивачем не надано належних та допустимих доказів для обґрунтування необхідності її призначення.

Договір, Акт приймання-передачі майна були підписані 24.01.2022 року керівником ПП «МАКСФОРТ» - Колбіним А.В., який відповідно до наданих Позивачем документів виконував повноваження генерального директора ГІП «МАКСФОРТ» з 03.01.2006 року (рішення №2 від 03.01.2006 року про призначення на посаду) по 23.03.2023 року (рішення №28/03/2023 від 28.03.2023 року про звільнення з посади).

Як зазначає Позивач, та підтверджується матеріалами справи, з 29.03.2023 року Колбіна Г.П. приступила до виконання обов`язків директора ПП «МАКСФОРТ».

У зв`язку із чим, можна констатувати, що 24.01.2022 року під час укладання Договору зберігання, Колбіна Г.П. не була присутня при укладанні Договору, а тому її твердження про укладання Договору «заднім числом» є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись доказування.

Крім того, Колбін А.В. підтвердив, в порядку ст.88 ГПК України, що 24.01.2022 року між ФОП Крамаренко Б.Ю. та ПП «МАКСФОРТ» було укладено Договір №01/2022-3 зберігання, який він особисто підписав як директором ПП «МАКСФОРТ».

Також, 24.01.2022 року між ФОП Крамаренко Б.Ю. та ПП «МАКСФОРТ» укладено акт №01/2022-А приймання-передачі майна за договором №01/2022-3 зберігання, який особисто підписано ним, та ним прийнято майно на зберігання, як директором ПП «МАКСФОРТ».

Повідомив, що станом на 28.03.2023 року, передане на зберігання майно, Зберігачем Поклажодавцю повернуто не було, вартість втраченого майна не відшкодовувалась.

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази (заява свідка), які підтверджують що договір був підписаний 24.01.2022 року, в той час як Позивачем не надано доказів на підтвердження підроблення договору.

Суд вважає, що Позивач не довів належними та допустимими доказами необхідність в призначені експертизи, не довів сумніви щодо складання Договору пізніше ніж датований сам Договір.

Розглядаючи у підготовчому засіданні заявлене у позовній заяві позивачем клопотання про витребування доказів, суд керується таким.

За правилами ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 2 ст. 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 81 ГПК України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Частиною 8 ст. 81 ГПК України встановлено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2 ст. 91 ГПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Беручи до уваги наведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що заявлене позивачем клопотання не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення даного спору та встановлення фактичних обставин справи.

У підготовчому засіданні 07.12.2023. судом були вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Випадків, що є підставами для відкладення підготовчого засідання та оголошення перерви у підготовчому засіданні, які передбачені ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, судом не встановлені.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства,ст.ст. 74, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи відмовити.

2. У задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовити.

3. Клопотання представника позивача про відкладення судового засідання залишити без задоволення.

4. Закрити підготовче провадження у справі № 908/1336/23(908/3008/23) з розгляду позовної заяви Приватного підприємства МАКСФОРТ до ФОП Крамаренка Богдана Юрійовича про визнання договору зберігання від 24.01.2022 року №01/2022-З недійсним.

5. Призначити справу до розгляду по суті на 19.12.2023 р. о 12:00 год.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Запорізької області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України.

Ухвалу складено та підписано-11.12.23.

Суддя О.О. Юлдашев