ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/832/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Бондарчук А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьмічов О.Д - ордер АА1259366 від 03.10.2023 (в режимі відеоконференції);

від відповідача1: Локшин А.В. - довіреність №001/12 від 30.12.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача2: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тео-Трейдінг"

про визнання недійсним договору

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" звернулося до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладення Договору купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021.

Ухвалою від 20.06.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 20.07.2023.

12.07.2023 до суду від відповідача1 надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 63-101) та клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №906/462/23 (а.с. 103-111).

20.07.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 114-124).

У підготовчому засіданні 20.07.2023 оголошувалася перерва до 14:00 год. 01.08.2023.

Згідно ухвали від 01.08.2023, за усним клопотанням представника позивача, суд залишив клопотання ТОВ "Фін-Інвест Полісся" від 09.06.2023 про об`єднання справ 906/462/23 та 906/832/23 в одне провадження без розгляду, відмовив у задоволенні клопотання відповідача1 від 10.07.2023 №435/07/23-ю про зупинення провадження у справі, продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 21.09.2023.

20.09.2023 від представника ТОВ "Фін-Інвест Полісся" надійшло клопотання про витребування доказів від 20.09.2023, згідно якого останній просив поновити пропущений строк на витребування доказів та витребувати у ТОВ "ОТП Лізинг": свідоцтво про реєстрацію об`єкта лізингу з відміткою про зняття з обліку; митну вантажну декларацію; комплект фотографій для реєстрації до договору купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021; договір страхування об`єкту лізингу з матеріалами фото/відеофіксації об`єкта страхування; товарно - транспортну накладну на перевезення об`єкта лізингу.

Ухвалами від 21.09.2023 суд відмовив ТОВ "Фін-Інвест Полісся" в поновленні пропущеного строку на подання клопотання про витребування доказів, клопотання ТОВ "Фін-Інвест Полісся" про витребування доказів від 20.09.2023 залишив без розгляду, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 17.10.2023.

17.10.2023 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання представника відповідача1 про долучення доказів, у якому він просить визнати поважними причини пропуску строку для подачі клопотання про долучення доказів, поновити пропущений строк на долучення доказів та долучити до матеріалів справи зареєстровані позивачем податкові накладні щодо здійснених за договором оплат (а.с. 178-186).

17.10.2023 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого останній повідомляє про направлення адвокатського запиту до ПРАТ "СК "Арсенал Страхування" щодо надання завіреної належним чином копії Генерального договору Добровільного страхування наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим просить суд відкласти розгляд справи або оголосити перерву у судовому засіданні (а.с. 187-191).

Згідно ухвали від 17.10.2023, зважаючи на наведені обґрунтування їх звернення із поданими клопотаннями після закриття підготовчого провадження, суд дійшов висновку про задоволення цих клопотань з урахуванням приписів ст. 207 ГПК України, визнавши, зокрема, поважними причини неподання відповідачем-1 цих доказів у встановлений процесуальний строк, прийняв подані клопотання до розгляду та долучив до матеріалів справи документи, додані до клопотань. Також вказаною ухвалою, враховуючи клопотання представника позивача, суд відклав розгляд справи на 03.11.2023.

03.11.2023 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшли письмові пояснення представника відповідача1 від 02.11.2023, необхідність подання яких останній обґрунтував приєднанням до матеріалів справи в судовому засіданні 17.10.2023 копій податкових декларацій. До вказаних пояснень представником відповідача1 додано копії податкових накладних та копії актів здачі-приймання робіт (а.с. 203-225).

Ухвалою від 03.11.2023, враховуючи клопотання представника позивача, суд відклав розгляд справи на 27.11.2023.

В судовому засіданні 27.11.2023 представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання представника відповідача1 про долучення до матеріалів справи копій накладних та актів здачі-приймання робіт, поданих разом із письмовим поясненням від 02.11.2023.

Представник відповідача1 в судовому засіданні просив суд долучити до матеріалів справи копії податкових накладних та актів здачі-приймання робіт (надання послуг), обґрунтовуючи тим, що останні деталізують суми, зазначені в долучених до матеріалів справи податкових деклараціях. Враховуючи вказане обґрунтування, суд ухвалив долучити до матеріалів справи копії вищевказаних документів, поданих відповідачем1 до пояснень від 02.11.2023 (а.с. 203-225).

Представник відповідача2 у судове засідання не з`явився. З метою перевірки отримання відповідачем2 ухвали суду від 03.11.2023, суд здійснив пошуковий запит на сайт "Укрпошта" та отримав трекінг відправлень, з якого вбачається, що поштове відправлення №009 (ухвала суду) на час судового засідання не вручено під час доставки (а.с. 234-236).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що адреса відповідача2 відповідає вказаній у позовній заяві.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладені обставини та те, що поштова кореспонденція направлялася відповідачу2 за його юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача2 про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Також суд враховує, що всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ, крім того інформація про призначені судові засідання розміщувалася і на офіційному веб-порталі Судова влада України.

Водночас судом взято до уваги, що саме відповідач2 наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію і несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Оскільки явка відповідача2 в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка відповідача2 та неподання ним відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 27.11.2023 суд оголошував перерву до 14:00 год. 27.11.2023 у зв`язку з технічними проблемами, що виникли у представника позивача через відключення світла.

Після перерви представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням пояснень, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 114-124).

Представник відповідача1 позовні вимоги заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 63-101), з урахуванням письмових пояснень (а.с. 203-205).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю" Тео-Трейдінг" (продавець, відповідач2), Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (покупець, або лізингодавець, відповідач1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" (лізингоодержувач, позивач) укладено договір купівлі-продажу №12322-S (далі - договір купівлі-продажу (а.с. 18-20)).

Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу, продавець зобов`язаний продати, а лізингодавець зобов`язаний купити для подальшої передачі у фінансовий лізинг лізингоодержувачу (відповідно до договору фінансового лізингу №12322-SMT-FL від 22.12.2021 року): сівалку точного висіву Kinze 3600, нова - 1 (одна) одиниця; надалі іменоване "Товар" або "Об`єкт лізингу" в цілому та відповідно як окремі його складові, зазначені в додатку 1 "Специфікація" до цього Договору.

Зобов`язання покупця перед продавцем виникають після перерахування лізингоодержувачем покупцю першого лізингового платежу та вартості послуг за організацію фінансування відповідно до договору фінансового лізингу №12322-SME-FL від 22 грудня 2021 року (п. 1.3. договору купівлі-продажу).

Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу, поставка товару здійснюється за адресою: Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н., село Курчиця, вулиця Дружби, будинок 4 (надалі - місце поставки).

Згідно з п. 3.2. договору купівлі-продажу, строк поставки товару: до 10.01.2022 за умови перерахування на рахунок продавця оплати за об`єкт лізингу згідно п. 5.1.1.

За п. 4.1. договору купівлі-продажу, лізингоодержувач зобов`язаний оглянути товар на власний ризик та за власний рахунок протягом 3 (трьох) робочих днів після дати поставки та в місці поставки. За результатами огляду лізингоодержувач, покупець і продавець підписують акт приймання-передачі. Товар вважається прийнятим лізингоодержувачем повністю і у належному технічному стані після підписання такого акту приймання-передачі. Об`єкт лізингу приймається кеівником лізингоодержувача, який діє на підставі статуту, або іншою уповноваженою особою, яка діє на підставі довіреності.

У відповідності до п. 4.3. договору купівлі-продажу, підписання акту приймання-передачі є доказом приймання товару на дату підписання акту приймання-передачі та відсутності будь яких скарг або претензій лізингоодержувача стосовно товару, якщо інше не зазначено у акті приймання-передачі...

Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі (п. 7.1. договору купівлі-продажу).

Згідно з п. 12.1. договору купівлі-продажу, останній набуває чинності з дати його належного підписання сторонами та набрання чинності договором фінансового лізингу і діє до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, якщо інше не встановлено цим договором.

22.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (лізингодавець, відповідач2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" (лізингоодержувач, позивач) був укладений договір фінансового лізингу №12322-SME-FL (індивідуальна частина) (а.с. 21-25).

У п.3 індивідуальної частини договору сторони погодили, що невід`ємну частину договору становлять Загальні умови до договору фінансового лізингу в редакції від 17.08.2021, що знаходяться в загальному доступі на веб-сайті лізингодавця да адресою: https://otpleasing.com.ua/agro-auto-fabrica/ та https://otpleasing.com.ua/passenger-car/.

Згідно з п. 4.1 договору, об`єкт лізингу - сівалка точного висіву Kinze 3600, нова - 1 (одна) одиниця.

Місце передачі об`єкта лізингу: Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н., село Курчиця, вулиця Дружби, будинок 4 (п. 7 договору).

24.12.2021 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу №12322-SME-FL від 22 грудня 2021 року, якою внесли зміни до п. 10 договору та погодили загальну вартість об`єкта лізингу у розмірі 6832500,00 грн, а також змінили Розділ 3 - Графік сплати лізингових платежів (а.с. 28-30).

24.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю" Тео-Трейдінг" (продавець), Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фін-Інвест Полісся" (лізингоодержувач) підписали акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв сівалку точного висіву Kinze 3600 ASD, 2020 р.в. зав. №731345 кількістю 1 шт. на загальну суму 6832500,00 грн (а.с. 31).

24.12.2021 лізингодавець (ТОВ "ОТП Лізинг") та лізингоодержувач (ТОВ "Фін-Інвест Полісся") складено та підписано акт приймання-передачі до договору фінансового лізингу від №12322-SME-FL від 22.12.2021, згідно якого сторони підтвердили фізичну передачу лізингоодержувачу об`єкт лізингу, а саме сівалку точного висіву Kinze 3600 ASD, 2020 р.в. зав. №731345 кількістю 1 шт. на загальну суму 6832500,00 грн (а.с. 27).

Також матеріали справи містять видаткову накладну №55917 від 24.12.2021, згідно якої на виконання умов договору фінансового лізингу №12322-SME-FL від 22.12.2021, відповідач1 передав позивачу сівалку точного висіву Kinze 3600 ASD, 2020 р.в. зав. №731345 кількістю 1 шт. на загальну суму 6832500,00 грн. Вказаний товар був отриманий позивачем, що засвідчено підписом директора та відтиском печатки "Фін-Інвест Полісся" (а.с. 26).

Позивач вважає, що договір купівлі продажу №12322-S від 22.12.2021 підлягає визнанню недійсним, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що відповідно до п. 7 договору фінансового лізингу та п. 3.1. договору купівлі-продажу, місце передачі (місце поставки) об`єкта лізингу визначено: Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н., село Курчиця, вул. Дружби, буд. 4. Натомість, в Актах приймання-передачі до договорів фінансового лізингу та купівлі-продажу зазначено місце складання документа "м. Київ" і повністю не зазначено місце передачі об`єкта лізингу відповідно до умов договорів, що суперечить нормам ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 2 ст. 189 ГК України та не є спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

На думку позивача, оскільки в актах приймання-передачі до договору купівлі-продажу та договору фінансового лізингу, а також у видатковій накладній не зазначено місце поставки об`єкта лізингу, останні не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, тому не можуть бути беззаперечними доказами факту передачі об`єкта лізингу позивачу. При цьому, зсилаючись на позицію, викладену у постанові ВС від 05.07.2019 у справі №910/4994/18, вказав, що сам лише факт складання та підписання сторонами актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах.

Стверджує, що маючи спільний інтерес та умисел, представники ТОВ "ОТП Лізинг" та ТОВ "Тео-Трейдинг" за допомогою спірного договору купівлі-продажу та пов`язаного договору фінансового лізингу мали на меті безпідставно отримати кошти ТОВ "Фін Інвест-Полісся" в якості лізингових платежів за фактично не поставлений в користування об`єкт лізингу. Пояснив, що слідчим управління Головного управління національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000109 від 08.02.2023 відкритому, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про те, що директор ТОВ "Тео Трейдинг", зловживаючи довірою директора ТОВ "Фін-Інвест полісся" заволодів сільськогосподарською технікою на загальну суму 34 млн.грн.

Наголошує, що правочин є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, з порушенням ч.1, 4, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним, відповідно до ст. 234 ЦК України.

Наголосив, що у даному випадку спірний договір суперечить також ст. 636, 606 ЦК України, оскільки створює для позивача зобов`язання, які неможливо виконати. Зазначене позивач обгрунтовує своїми запереченнями виконання відповідачами своїх зобов`язань відповідно до договору купівлі-продажу та договору фінансового лізингу, стверджує, що фактично поставка об`єкта лізингу не відбулася у відповідності до вимог вищевказаних договорів, що суперечить загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, містить несправедливі положення щодо постачальника, а також не відповідає приписам ст. 3, 509 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 63-70) просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що фактична поставка товару відбулась у місці, яке було визначено в Договорі, а саме за адресою: Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н, село Курчиця, вулиця Дружби, будинок 4, разом з тим, невідповідність відомостей про місце складання акту, що вказані у даному документі, фактичному місцю поставка товару за договором була викликана технічною помилкою, оскільки, спочатку проект документа було сформовано технічним чином за допомогою відповідного програмного забезпечення. Зазначив, що відомості про місце складання акту, який був згенерований в автоматичному режимі, в подальшому не були виправлені на вірне значення, що відображене в Договорі та Договорі фінансового лізингу, що на думку відповідач1, жодним чином не впливає на дійсність та реальність господарської операції, яку ставить під сумнів позивач.

Вказав, що позивач не тільки приступив до виконання його зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо здійснення оплати, але й здійснив оплату періодичного лізингового платежу №1 відповідно до розділу 3 "Графік сплати лізингових платежів" договору фінансового лізингу у редакції додаткової угоди № 1 від 24.12.2021 року до договору фінансового лізингу у сумі 53 571,28 грн. в т.ч. ПДВ 25.01.2023 року, тобто, вже після отримання товару як згідно з договором купівлі - продажу, так і згідно з договором фінансового лізингу. На думку відповідача1, здійснення вказаних платежів позивачем є доказом того, що останній отримав товар у володіння та користування від відповідача 1, оскільки саме ця обставина складає економічну суть операції фінансового лізингу по відношенню до позивача.

Пояснив, що згідно листа від 07.09.2022, позивач просив відповідача2 реструктуризувати заборгованість за договорами фінансового лізингу, при цьому, не ставив під сумнів дійсність останнього.

Зауважив, що крім акту приймання-передачі та видаткової накладної №2639 від 24.12.2021, для фіксації факту поставки товару були складені в електронній формі за допомогою системи електронної взаємодії "М.E.doc": акт приймання-передачі до договору фінансового лізингу від 24.12.2021 року, видаткова накладна №55917 від 24.12.2021, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 18054 від 24.12.2021 та акт здачі- приймання робіт (надання послуг) № 3087 від 31.01.2022.

Додатково у письмових поясненнях від 02.11.2023 (а.с. 203-205) вказав, що позивач у вересні та жовтні 2022 відніс до податкового кредиту всі суми з ПДВ по всіх без виключення договорах фінансового лізингу, укладених з відповідачем1, тим самим підтвердив фактичне отримання об`єктів лізингу.

Щодо твердження позивача про існування кримінального провадження, у якому йому було надано статус потерпілого, наголосив на тому, що позивач у позовній заяві не вказано жодної обставини, яка була доведена в рамках кримінального провадження та яка може вважатись обставиною, звільненою від доказування у відповідності до положень ГПК України.

У відповіді на відзив (а.с. 114-120) позивач вказав, що про існування видаткової накладної №2639 від 24.12.2021, йому стало відомо лише зі змісту відзиву на позовну заяву та додатків до нього. Зауважив, що практика Верховного суду свідчить про те, що акт приймання-передачі, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а лише засвідчує факт приймання-передачі майна, не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України. Зауважив, що надані відповідачем1 акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №1054 від 24.12.2021 та №3087 від 31.01.2022, а також банківська виписка №031-01-3/93 від 07.03.2023 не підтверджують факту поставки товару за договором. Також на думку позивача, сканкопія листа ТОВ "Фін-Інвест Полісся" №07/09-2 від 07.09.2022 не може оцінюватися судом як допустимий та достовірний доказ, що підтверджує дійсність договору купівлі-продажу, оскільки суд має досліджувати оригінал документу у електронній копії, а його паперова копія є копією документа, відтвореною на папері.

Вважає помилковими посилання відповідача1 на постанови Верховного суду у справах №911/205/18, №237/142/16ц, 390/304/17, оскільки висновки ВС стосуються правововідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що розглядається. Вважає, що формування відповідачем2 податкового кредиту за спірним договором не свідчить про реальний характер господарської операції, а наявність кримінального провадження відносно дій посадових осіб ТОВ "Тео Трейдинг" свідчить про спільний інтерес та умисел відповідачів відносно заволодіння майном та коштами позивача і доводить саме фіктивність договору купівлі-продажу.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 0307.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/12646/16, від 28.02.2018 у справі №909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021, договір фінансового лізингу №12322-SME-FL від 22.12.2021, акт приймання-передачі до договору фінансового лізингу від 24.12.2021, видаткова накладна №55917 від 24.12.2021, акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №12322-S від 24.12.2021 підписані представниками сторін і скріплені печатками юридичних осіб (а.с. 18-31).

Також встановлено, що в с і вищевказані документи містять відмітку про місце їх с к л а д а н н я: "м. Київ".

При цьому суд враховує, що у п. 3.1. договору купівлі-продажу, сторонами погоджено місце п е р е д а ч і об`єкта лізингу - Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н., село Курчиця, вулиця Дружби, будинок 4 (надалі - місце поставки).

Водночас суд враховує, що документ, який містить відомості про господарську операцію у розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні").

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (в редакції, чинній станом на дату передачі товару), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Отже, зазначення у акті прийому-передачі та/або видатковій накладній місця передачі товару не вимагається чинним законодавством України та відсутність адреси або помилкова вказівка невірної адреси не може бути доказом фактичної непередачі майна.

Дослідивши акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №12322-S від 24.12.2021, акт приймання-передачі до договору фінансового лізингу від 24.12.2021 №12322-SME-FL від 22.12.2021, видаткову накладну №55917 від 24.12.2021, суд встановив, що вказані документи відповідають наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів.

Також суд враховує, що ТОВ "ОТП Лізинг" та ТОВ "Фін-Інвест Полісся" є платниками податку на додану вартість (ПДВ).

Суд встановив, що ТОВ "ОТП Лізинг" здійснило реєстрацію податкової накладної на об`єкт лізингу: сівалку точного висіву Kinze 3600 ASD, 2020 року виготовлення, заводський № 731345 у кількості 1 одиниця загальною вартістю 6 832 500,00 грн., в якій зазначено отримувачем (покупцем) є ТОВ "Фін-Інвест Полісся" (а.с. 210).

Також суд встановив, що ТОВ "Фін-Інвест Полісся" зареєструвало податковий кредит на суму 3 956 637,33 грн. за зобов`язаннями, контрагентом яких є ТОВ "ОТП Лізинг". При цьому, у листі від 04.09.2023 Головне управління ДПС у Житомирській області підтвердило, що згідно даних ІС "Податковий блок" ТОВ "Він0-Інвест Полісся" по взаємовідносинам з ТОВ "ОТП Лізинг", за період з грудня 2021 року по липень 2023 року, встановлено віднесення сум до складу податкового кредиту лише у вересні та жовтні 2022 року. Так, в декларації за вересень 2022 року від 20.10.2022 № до податкового кредиту включено, по взаємовідносинах з ТОВ "ОТП Лізинг", суму 3956637,33 гривень, яку зменшено на 1171509,56 грн, шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 31.10.2022 №. Та в декларації за жовтень 2022 року від 18.11.2022 № включено до податкового кредиту суму ПДВ 1171510,00 грн (а.с. 181-186).

Суд враховує, що відповідно до пп. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України ( від 2 грудня 2010 року № 2755-VI - далі - ПК України), об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Згідно з пп. "а" пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу, вважається постачанням товарів.

Водночас, відповідно до п. 187.6. ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань лізингодавця (орендодавця) для операцій з фінансового лізингу (фінансової оренди) є дата фактичної передачі об`єкта фінансового лізингу (фінансової оренди) у володіння та користування лізингоодержувачу (орендарю).

Пунктом 198.1. статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України визначено, що датою збільшення податкового кредиту лізингоодержувача (орендаря) для операцій з фінансового лізингу (фінансової оренди) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу (фінансової оренди) таким лізингоодержувачем (орендарем).

Абзацом 3 пункту 201.10. статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

При цьому, позивачем у вересні та у жовтні 2022 було сформовано відповідний податковий кредит, що в сукупності з іншими первинними документами свідчить про реальний характер господарської операції.

Водночас суд враховує, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача1 щодо передачі об`єкта лізингу у період з дати підписання акту приймання-передачі 24.12.2021, відсутні повідомлення про відмову від договору та вимоги про повернення сплачених лізингових платежів, що також спростовує твердження позивача щодо неотримання об`єкта лізингу.

При цьому матеріали справи містять підтвердження сплати позивачем лізингових платежів, зокрема, за договором №12322-SME-FL від 22.12.2021, що останнім не заперечувалось та не спростовано (а.с. 72-73).

Водночас матеріали справи містять копію листа позивача, адресованого відповідачу1 (а.с. 79), у якому позивач вказав, що має прострочену заборгованість за договорами фінансового лізингу №12320-SME-FL, №12322-SME-FL, №12323-SME-FL, №12324-SME-FL, №12324-SME-FL, №12325-SME-FL від 22.12.2021 та просив реструктуризувати заборгованість.

За вищенаведеного, суд враховує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі-«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові по справі № 910/353/19 від 06.12.2019.

Суд вважає, що дії позивача щодо підписання актів приймання-передачі та видаткової накладної про отримання об`єкта лізингу, здійснення лізингових платежів за отриманий об`єкт лізингу, що є також об`єктом договору купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021,з одночасним невизнанням отримання об`єкта лізингу суперечать його поведінці і є недобросовісними.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що при укладанні сторонами договору купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021 не було порушено приписи статей 203, 215 ЦК України, вказаний правочин відповідає вимогам чинного законодавства, виконання умов договору фінансового лізингу було схвалено ТОВ "Тріумф-УкрАгро", шляхом його підписання, підписання акту прийому-передачі об`єкту лізингу, підписання додаткової угоди №1 до договору з графіком лізингових платежів, прийняття відповідних прав та зобов`язань за укладеним правочином, і їх подальшої реалізації.

Підписавши договір купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021, договір фінансового лізингу №12322-SME-FL від 22.12.2021, акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №12322-S від 24.12.2021, акт приймання-передачі до договору фінансового лізингу від 24.12.2021, видаткову накладну №55917 від 24.12.2021 (а.с. 18-31), здійснивши оплати на виконання умов договору, сформувавши відповідний податковий кредит, позивач вчинив дії на підтвердження отримання ним об`єкта лізингу, що водночас спростовує його твердження про фіктивність оспорюваного договору..

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу №12322-S від 22.12.2021 з наведених позивачем підстав, у тому числі і на підставі ст. 234 ЦК України.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.12.23

С

уддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи

2 - позивачу - рек.

3 - відповідачу 2 - рек.

- відповідачу1 - через електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС