ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. Справа №909/507/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» №18/08-23 від 18.08.2023 (вх.ЗАГС. №01-05/2714/23 від 22.08.2023)

та доповнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» №21/08-23 від 21.08.2023 (вх. №01-04/5654/23 від 24.08.2023) до апеляційної скарги

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2023 (суддя Фанда О.М., повний текст складено та підписано 01.08.2023)

у справі № 909/507/23

за позовом Калуської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія»

про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 1 816 963,62 грн.

за участю представників:

від апелянта (відповідача): Фатула Т.В. - керівник

від позивача: Бреславська М.М. (в режимі відеоконференції)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2023 у справі №909/507/23 задоволено позов Калуської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 1 816 963,62 грн.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» на користь Калуської міської ради - 1 816 963,62 грн. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки та 27 254,45 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить долучити до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 №02/08; скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2023 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Калуської міської ради відмовити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

24.08.2023 на адресу суду від скаржника надійшло доповнення до апеляційної скарги №21/08-23 від 21.08.2023 (вх. №01-04/5654/23 від 24.08.2023) з додатками, у якому відповідач просить задоволити апеляційну скаргу, прийняти доповнення до апеляційної скарги та долучити до матеріалів справи №909/507/23: поземельну книгу з земельної ділянки (кадастровий номер :06:001:0008); технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності в районі Б. Хмельницького, 88, м. Калуша, Івано-Франківської області; відповідь Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на адвокатський запит від 14.06.2023 №29-9-0.331-2403/0/2-23.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» із врахуванням доповнення до неї, на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2023 у справі №909/507/23, встановлено позивачу строк на подання відзиву до 25.09.2023, призначено розгляд справи на 27.09.2023.

21.09.2023 на адресу суду від Калуської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу з доповненням до неї, в якому позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

27.09.2023 апелянт подав суду клопотання про призначення судової оціночно-земельної експертизи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 розгляд справи відкладено на 01.11.2023.

01.11.2023 апелянт подав суду клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №909/916/23.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 розгляд справи відкладено на 29.11.2023.

24.11.2023 на електронну адресу суду надійшло заперечення позивача на клопотання про призначення судової оціночно-земельної експертизи.

28.11.2023 через систему «Електронний суд» апелянт подав суду пояснення в порядку ст.42 ГПК України.

В судовому засіданні 28.11.2023 суд розглянув клопотання апелянта про зупинення розгляду справи та про призначення судової експертизи та ухвалив відмовити у їх задоволенні, про що постановлено відповідну ухвалу.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Калуська міська рада звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 1 816 963,62 грн.

Позовні вимоги, обґрунтовано тим, що відповідач без укладення договору оренди користується земельною ділянкою (площею 3,6241 га, кадастровий номер :06:001:0008, за адресою вул. Б.Хмельницького,86, м. Калуш) для обслуговування розташованого на ній нерухомого майна.

Позивач вважає, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки - територіальної громади міста Калуш, зберіг у себе кошти у вигляді орендної плати за період з 26.07.2021 до 30.04.2023 в сумі 1 816 963,62 грн. та просить стягнути ці кошти з відповідача на підставі ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 1 Закону України «Про оренду землі», ст. 206 ЗК України, ст. 181, 190, 1212-1214 ЦК України, ст. 174 ГК України.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережених коштів за використання спірною земельною ділянкою за період 26.07.2021 до 30.04.2023, в той час як спірна земельна ділянка зареєстрована 17.09.2021; відповідач використовує земельну ділянку не в розмірі 3,6241 га, а в розмірі 2,20 га, що свідчить про невірне здійснення позивачем розрахунку безпідставно збережених коштів; позивач, при здійсненні розрахунку заборгованості застосував нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, що суперечить даним, які містяться у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6119 від 14.02.2022.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, дійшов таких висновків:

- відповідач є власником об`єкту нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці комунальної форми власності площею 3,6241 га з кадастровим номером :06:001:0008 по вул. Б.Хмельницького, 86, м. Калуш, при цьому в матеріалах справи відсутній укладений договір оренди земельної ділянки між Калуською міською радою та відповідачем по справі, як і відсутні докази проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки у спірний період, відтак відповідач користувався цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави;

- земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, як в період зазначений у позові, так і на момент ухвалення рішення є сформованим об`єктом цивільних прав та належить до комунальної власності, яка належить Калуській міській, реєстрація спірної земельної ділянки здійснена 26.07.2021, що спростовує твердження відповідача про те, що реєстрація зазначеної земельної ділянки здійснена 17.09.2021;

- розрахунок суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою проводився на підставі листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 17.05.2023, відповідно до якого нормативна грошова оцінка 1 м.кв спірної земельної ділянки за період з 26.07.2021 до 31.12.2021 складає 605 грн 59к., за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 845 грн 90к., та витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 09.05.2023, відповідно до якої нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 33 254 644 грн 20к., зазначені документи є належними доказами та спростовують заперечення відповідача щодо неправомірності застосування позивачем нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки при здійсненні розрахунку заборгованості;

- земельна ділянка, кадастровий номер :06:001:0008, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, належний відповідачу по справі, та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, сформована з 26.07.2021 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру;

- відповідач набув право власності на об`єкти, які знаходяться на спірній земельній ділянці, право користування земельною ділянкою не оформив і здійснював користування нею, не сплачуючи орендну плату.

Узагальнені доводи апелянта (відповідача) та позивача.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідач мотивує такими доводами:

- представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи з доказами поважності причин неможливості прибути в судове засідання, яке відбулось 17.07.2023, однак, суд не взяв до уваги подане клопотання, зокрема, з протоколу судового засідання вбачається, що суд не оголошував про поступлення клопотання відповідача, та закрив підготовче засідання у справі;

- в протокольній ухвалі від 17.07.2023 та рішенні від 31.07.2023 суд не зазначив про існування клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, не обґрунтував відсутності підстав для відкладення розгляду справи;

- провівши підготовче засідання без участі представника відповідача суд позбавив останнього можливості надати суду свої міркування, долучити необхідні докази для спростування фактів, які викладені у позовній заяві, в тому числі і висновок судового експерта;

- в судовому засіданні від 17.07.2023 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, однак, в порушення вимог ч.2 п.3 ст.185 ГПК України, не постановив відповідну ухвалу;

- у відзиві, поданому суду 06.07.2023 відповідач наголошував на тому, що з метою визначення відповідності (невідповідності) фактичного користування спірною земельною ділянкою він уклав договір з судовим ескпертом №03/07 від 04.07.2023 на проведення земельно-технічної експертизи і, після отримання висновку експертів, такий буде долучено до матеріалів справи, однак, оскільки представник відповідача з поважних причин не зміг бути присутній в судовому засіданні 17.07.2023, відповідач був позбавлений можливості клопотати про продовження строку підготовчого провадження у справі;

- 25.07.2023, після закриття підготовчого засідання позивач подав суду відповідь на відзив, і такий було долучено до матеріалів справи, що позбавило можливості відповідача скористатись своїм правом подання заперечення на відповідь на відзив;

- суд взяв до уваги як належний доказ акт обстеження земельної ділянки №24 від 06.12.2021 та не надав правової оцінки відсутності підписів представників відповідача, які б підтверджували їх присутність під час обстеження, а також відсутності доказів надсилання копії акту відповідачу;

- ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» для обслуговування належного їй майнового комплексу використовує земельну ділянку площею 2,20 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування серії ІІ-ІФ №00007від 28.06.1995, виданого Калуською міською радою Управлінню механізації №540, який є попереднім землекористувачем зазначеної земельної ділянки, а також технічним паспортом на майновий комплекс, розташований на цій земельній ділянці, натомість позивач просить стягнути плату за фактичне користування земельною ділянкою площею 3,6241 га;

- оскільки предметом позову є стягнення з відповідача безпідставно збережених сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, то площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку суми, що стягується, проте, суд не з`ясував чи користується відповідач земельною ділянкою лише в межах його об`єктів нерухомого майна або більшою площею, а відтак чи не ґрунтується на припущеннях встановлення комісією орієнтовної площі для обрахунку збитків (про необхідність з`ясування цього факту заявила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц);

- з метою спростування фактів, які викладені в позовній заяві та для встановлення фактичних меж користування ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» земельною ділянкою, відповідач звернувся до судових експертів Самулевича В.М. та Петрової О.В. щодо проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою і, як вбачається з висновку експертів №02/08 від 17.08.2023 ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» фактично використовує земельну ділянку площею 2,1591 га, конфігурація (межі) та площа земельної ділянки, якою фактично користується ТзОВ «Карпатська нафтова компанія», враховуючи розташування будівель та споруд по вул.Б.Хмельницького, 86 (141) в м. Калуш, які належать на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу від 13.10.2005 за №Д-1044, не відповідає конфігурації (межі) та площі земельної ділянки із кадастровим номером №:06:001:0008;

- при розробці технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки в районі вулиць Б.Хмельницького, 88, в межах міста Калуша Івано-Франківської області, Комунальне підприємство Земельно-кадастрове госпрозрахункове бюро Калуської міської ради не врахувало державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №000071, який виданий Управлінню механізації №540, отже, дана технічна документація була виготовлена з істотним порушенням та не може братись судом до уваги;

- у заяві щодо дотримання вимог ст.28 Закону України «Про землеустрій» від 21.05.2021, якою повідомляється, що КП «ЗКГ Бюро КМР» як розробником документації із землеустрою, було дотримано всіх вимог вказаної статті, не міститься підпису навпроти напису «Директор КП ЗКГ Бюро КМР Ігор Семак» та відсутній відтиск печатки, отже, ця заява не має юридичної сили та не могла бути використана при розробленні та затвердженні технічної документації;

- позивач безпідставно стверджує, що ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» використовує земельну ділянку загальною площею 3,6241 га, оскільки на земельній ділянці площею 1,47 га (різниця між 3,6241 га і 2,1591 га) не має жодних будівель, отже, відповідач з об`єктивних причин не міг використовувати земельну ділянку площею 3,6241 га;

- технічна документація на земельну ділянку площею 3,6241 га не погоджена з суміжними власниками/землекористувачами, тобто розроблена з порушеннями вимог ст.34 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.ст.106, 198 Земельного кодексу України, додатку 2 Інструкції 376;

- рішенням Калуської міської ради від 26.08.2021 №776 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки було затверджено технічну документацію земельної ділянки в районі вул. Б.Хмельницького, 88 в м.Калуш» і тільки 30.03.2023 рішенням міської ради №2038 внесено зміни щодо розташування земельної ділянки з вулиці Б.Хмельницького, 88, на вулицю Б.Хмельницького, 86, при цьому всі документи, які є складовими технічної документації щодо земельної ділянки із кадастровим номером №:06:001:0008 стосуються земельної ділянки за адресою вул. Б.Хмельницького, 88, м.Калуш»;

- беручи до уваги той факт, що земельна ділянка із кадастровим номером №:06:001:0008 зареєстрована 17.09.2021, отже, Калуська міська рада безпідставно та необґрунтовано нарахувала збитки з 26.07.2021.

Окрім того, в апеляційній скарзі відповідач просить долучити до матеріалів справи висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою від 14.08.2023 за №02/08, який не був долучений в суді першої інстанції, оскільки суд в підготовчому засіданні 17.07.2023, всупереч вимогам ГПК України, без участі представника відповідача не заслухав його думки щодо можливості закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, чим порушив право відповідача обґрунтувати свої заперечення, які зазначені у відзиві, та позбавив можливості долучити експертний висновок, який має істотне значення для вирішення справи по суті. При цьому висновок експертів був завершений 17.08.2023, отже відповідач з об`єктивних причин не міг долучити його в суді першої інстанції.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт просить долучити до матеріалів справи та надати оцінку доказам (поземельній книзі з земельної ділянки із кадастровим номером :06:001:0008, технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності в районі вулиць Б.Хмельницького, 88, в межах міста Калуша Івано-Франківської області, відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на адвокатський запит від 14.06.2023 за вих.№29-9-0,331-2403/0/2-23) та вказує наступне:

- Калуська міська рада для підтвердження заявлених позовних вимог незаконно провела розрахунок безпідставно збережених коштів, оскільки зміна цільового призначення із землі запасу (16.00) на цільове призначення землі для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02) проведена із порушенням встановленого порядку;

- нормативно грошова оцінка розраховувалась позивачем незаконно із часу формування земельної ділянки (липень 2021 р.), виходячи з її цільового призначення землі для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02), а не відповідно до цільового призначення 16.00 землі запасу, як визначено поземельною книгою на вказану земельну ділянку до 05.05.2023;

- поземельну книгу апелянт отримав на руки в Калуському ЦНАП 21.08.2023, отже, з об`єктивних причин не міг долучити цей доказ ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час подання апеляційної скарги 18.08.2023.

У поясненнях, поданих суду 28.11.2023 апелянт додатково зазначив, що Калуська міська рада до заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, в порушення вимог ч.23. Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, не долучила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи витягу з містобудівної документації, а державний кадастровий реєстратор без зазначених документів, тобто в порушення чинного законодавства, провів реєстрацію змін до Державного земельного кадастру щодо цільового призначення спірної земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить такі аргументи на спростування доводів апелянта:

- твердження відповідача про те, що суд позбавив його можливості спростувати факти, викладені у позовній заяві, не заслуговує на увагу, оскільки ухвалою суду від 20.06.2023 задоволено клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву на позов у справі до 07.07.2023;

- твердження відповідача про те, що суд не оголошував та не взяв до уваги клопотання відповідача про відкладення судового засідання, яке відбулось 17.07.2023, не відповідає дійсності та спростовується технічним записом вказаного судового засідання;

- відповідач не заперечує факту користування земельною ділянкою, але при цьому зазначає, що площа земельної ділянки, яку використовує товариство становить 2,20 га, на підтвердження чого надає копію державного акту на право постійного користування від 28.06.1995, виданого Управлінню механізації №540, однак, цей акт не спростовує обставин, що входять до предмету доказування у цій справі та не є належним доказом;

- відповідач додав до апеляційної скарги висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 за№02/08, відповідно до якого відповідач фактично використовує земельну ділянку площею 2,20 га, однак, для з`ясування обставин справи не потрібні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, адже спірна земельна ділянка є сформованою на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, визначено її площу (3,6241 га) та межі, відомості внесено до Державного земельного кадастру;

- відповідно до вимог ч.3 ст.269 ГПК України докази, не подані в суді першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції у виняткових випадках, якщо учасник надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, при цьому у відзиві на позов відповідач зазначав про укладення договору від 04.07.2023 на проведення земельно-технічної експертизи та неможливість подання висновку експерта, водночас, як вбачається з висновку експертів, відповідний договір на проведення експертизи з питань землеустрою укладено лише 27.07.2023;

- земельну ділянку сформовано та внесено до Державного земельного кадастру 26.07.2021, а 17.09.2021 зареєстроване право власності Калуської міської ради на земельну ділянку, тому період нарахування безпідставно збережених коштів правильно розраховано з 26.07.2021 до 30.04.2023;

- розрахунок безпідставно збережених коштів був здійснений Калуською міською радою на підставі даних, які були на надані Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області листа від 17.05.2023 та витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 09.05.2023, що є належними доказами на підтвердження даних щодо нормативної грошової оцінки відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.11.2021 у справі №905/1680/20;

- категорія спірної земельної ділянки землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, тому з метою приведення у відповідність категорії земель виду використання земельної ділянки, а також враховуючи, що землі запасу земельні ділянки кожної категорії земель, до Державного земельного кадастру було внесено відомості стосовно цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0008, тому помилковим є твердження відповідача про те, що розрахунок безпідставно збережених коштів не може вважатись допустимим доказом;

- стосовно долучення до матеріалів справи доказів, поданих з апеляційною скаргою та доповненням до неї, то відповідач не надав докази неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, а тому їх долучення суперечитиме ч.3 ст.269 ГПК України.

Щодо доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2023 про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду на 20.06.2023 відповідач отримав 02.06.2023 (повідомлення про вручення поштового відправлення, а.с.39), 07.06.2023 представник відповідача адвокат Н.Ридай познайомився з матеріалами справи (відмітка на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи, а.с.40).

16.06.2023 відповідач надіслав на електронну адресу суду заяву про продовження процесуального строку на подання відзиву.

20.06.2023, перед судовим засіданням відповідач подав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання доказів на спростування обставин, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, а саме для отримання відповіді на адвокатський запит від 09.06.2023, направлений Калуській міській раді, про направлення рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0008 площею 3,6241 га, яка розташована за адресою м.Калуш, вул.Б.Хмельницького,86, технічну документацію із землеустрою по інвентаризації та встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, рішення про затвердження технічної документації із землеустрою по інвентаризації та встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, службову записку директора КП «Земельно-кадастрового госпрозрахункового бюро» Калуської міської ради від 30.07.2021 за вих №4116/02-15/23, розрахунок нормативно-грошової оцінки 1кв.м. земельної ділянки згідно з листом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 17.05.2023 за вих.№18-9-0.10-2025/0/2-23, який адресований начальнику управління земельних відносин Калуської міської ради.

Ухвалою суду від 20.06.2023 задоволено клопотання про продовження строку для подання відзиву та відкладено розгляд справи.

10.07.2023 відповідач подав на електронну адресу суду відзив на позов, у якому просив надати час для проведення експертного дослідження земельно-технічної експертизи у зв`язку з укладенням договору №03/07 від 04.07.2023 із судовим експертом Самулевич В.М. щодо проведення будівельно-технічного дослідження на предмет визначення відповідності (невідповідності) фактичного користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м.Калуш, вул.Хмельницького, буд.86/141/.

17.07.2021, перед судовим засіданням, представник відповідача подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що адвокат Ридай Н.В. перебуватиме у відпустці з 17.07.2023 до 31.07.2023 та не зможе прибути в судове засідання. До клопотання додано копію наказу №14/07-23 від 14.07.2023 керуючого АО «Назар Ридай і партнери», Н.Ридай, про відбуття у відпустку.

Як було встановлено апеляційним судом з технічного запису судового засідання 17.07.2023, місцевий господарський суд в засіданні оголосив те, що надійшов відзив на позов, та короткий зміст клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. Представники позивача заперечили проти задоволення заявленого клопотання, звернули увагу на те, що відповідач не позбавлений права забезпечити представництво інтересів в суді, зокрема, керівник ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» має право на таке представництво.

За результатами розгляду клопотання про відкладення розгляду справи суд ухвалив відмовити в його задоволенні та оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 31.07.2023.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше, ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч.1 ст.195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше, ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

У цьому випадку розгляд справи по суті мав розпочатись не пізніше, ніж 31.07.2023.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.183 ГПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Проте, у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи не було порушено питання продовження строку підготовчого засідання.

Відповідно до ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Згідно зі ст.42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях. Учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору чи певного процесуального питання у відповідному судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи.

У цьому випадку відповідач вже клопотав перед судом про відкладення розгляду справи і його клопотання було задоволене ухвалою від 20.06.2023, відповідач не порушував перед судом питання про продовження строку підготовчого засідання, відповідач є юридичною особою і не позбавлений права забезпечити представництво інтересів у суді через керівника чи іншого адвоката (ордер на представництво інтересів відповідача видано адвокатським об`єднанням), явка представників в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд порушив норми процесуального права та не задоволив клопотання його представника про відкладення розгляду справи на підставі ч.2 ст.202 ГПК України, а доводи апелянта про те, що суд не розглянув вказане клопотання зовсім, спростовуються технічним записом судового засідання, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.2 п.3 ст.185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч.5 ст.233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Відповідно до ч.5 ст.233 ГПК України ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Із протоколу судового засідання від 17.07.2023 вбачається, що в засіданні було оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті із занесенням цієї ухвали до протоколу, отже безпідставними є доводи апелянта про те, що суд, всупереч вимогам ч.2 п.3 ст.185 ГПК України оголосив про закриття підготовчого провадження та не постановив відповідну ухвалу.

Також слід відхилити доводи апелянта про те, що відповідач був позбавлений можливості клопотати про продовження строку підготовчого провадження у справі, оскільки представник відповідача з поважних причин не зміг бути присутній в судовому засіданні 17.07.2023, адже сторони можуть подавати письмові заяви та клопотання шляхом направлення їх на поштову чи електронну адресу суду заздалегідь до судового засідання.

Окрім того, апелянт вказує, що 25.07.2023, після закриття підготовчого засідання позивач подав суду відповідь на відзив, і такий було долучено до матеріалів справи, що позбавило можливості відповідача скористатись своїм правом подання заперечення на відповідь на відзив.

Щодо цього доводу колегія суддів зазначає, що ухвалою суду від 20.06.2023 продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до 07.07.2023 та зобов`язано його подати з відзивом усі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову. У цій ухвалі не встановлено строку для подання відповіді на відзив, що не відповідає вимогам ч.4 ст.166 ГПК України. Разом з цим, за змістом ч.4 ст.166 ГПК України, відповідь на відзив має бути подана до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ч.3 ст.201 ГПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті, отже, розгляд справи по суті розпочато 31.07.2023, і суд вправі був прийняти відповідь позивача на відзив, подану до суду 26.07.2023.

Водночас, в оскаржуваному рішенні суд не надавав оцінки доказу, доданому до відповіді на відзив витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023, оскільки такий доказ подано після закриття підготовчого засідання.

У відзиві, поданому суду 06.07.2023 відповідач наголошував на тому, що з метою визначення відповідності (невідповідності) фактичного користування спірною земельною ділянкою він уклав договір з судовим експертом Самулевичем В.М. №03/07 від 04.07.2023 на проведення земельно-технічної експертизи і, після отримання висновку експертів, такий буде долучено до матеріалів справи.

Проте, у відзиві не зазначено строку проведення експертизи чи орієнтовної дати виготовлення висновку експерта, що б дозволило спрогнозувати дату подання доказу. Також відповідач у відзиві не клопотав про продовження строку для подання доказів, який було встановлено судом в ухвалі від 20.06.2023 до 07.07.2023.

До апеляційної скарги додано висновок експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 за №02/08, який відповідач просить долучити до справи та надати йому відповідну оцінку.

У вказаному висновку зазначено, що такий виготовлено відповідно до договорів №03/07 від 04.07.2023 на проведення земельно-технічної експертизи та №18/07 від 27.07.2023 на проведення експертизи з питань землеустрою, огляд об`єкта здійснювався 21.07.2023, а 27.07.2023 директор ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» поставив додаткові питання в межах проведення земельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд враховує, що відповідач був обізнаний з датою відкриття провадження у справі, а відтак з тим, що розгляд справи по суті у цій справі має розпочатись не пізніше, ніж 31.07.2023, однак, не клопотав про продовження строку підготовчого засідання та не клопотав про продовження строку на подання доказів.

Вказані обставини свідчать про суб`єктивну процесуальну поведінку сторони, а не про об`єктивну неможливість подання доказів чи клопотань з метою належного захисту своїх інтересів у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вказана норма спрямована на забезпечення дотримання сторонами основного принципу господарського судочинства змагальності сторін.

Відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що апелянт не довів винятковості випадку не подання доказу в суд першої інстанції, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи доказу - висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 17.08.2023 за №02/08.

Також колегія суддів, керуючись ч.3 ст.269 ГПК України, відмовляє у задоволенні клопотання про долучення доказів, доданих до доповнення до апеляційної скарги поземельної книги з земельної ділянки (кадастровий номер :06:001:0008), отриманої відповідачем в Калуському ЦНАП 21.08.2023; відповіді на адвокатський запит від 21.06.2023 за вих.№3270 (технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення комунальної власності в районі вулиць Б.Хмельницького, 88, в межах міста Калуша Івано-Франківської області; відповіді на адвокатський запит від 14.06.2023 за вих.№29-9-0.331-2403/0/2-23).

Фактичні обставини справи, встановлені за результатами оцінки доказів.

26.07.2021 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 3,6241 га, що розташована за адресою: вул. Б. Хмельницького,86, м. Калуш, з кадастровим номером :06:001:0008 з цільовим призначенням - 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.05.2023, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 25-27).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №332120546 від 12.05.2023 (а.с.11), 17.09.2021 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0008, площею 3,6241 га, зареєстровано право власності територіальної громади Калуської міської ради.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №332120033 від 12.05.2023 (а.с.9) на земельній ділянці за адресою вул. Б. Хмельницького,86/141, м. Калуш, розташований об`єкт нерухомого майна, а саме майновий комплекс (адміністративно-побутовий корпус, А, пл.572,1 кв.м; приміщення майстерні, Б, пл. 1616,7 кв.м.; приміщення трансформаторної підстанції, В, пл.22,8 кв.м.; приміщення насосоної станції, Г, пл.37 кв.м.; приміщення складу, Д, пл. 50,6 кв.м.; приміщення ГСМ, е, пл. 9,6 кв.м.; склад, З, пл.65,8 кв.м.; майстерня К., пл.408,5), що на праві приватної власності належить ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» на підставі договору купівлі-продажу №Д-1044 від 13.10.2012.

Спірну земельну ділянку відповідач використовує, як власник нерухомого майна, яке на ній знаходиться, однак правовстановлюючих документів на землю відповідачем не оформлено, що не заперечується відповідачем.

Доказів здійснення будь-яких платежів за користування земельною ділянкою матеріали справи не містять.

В судовому засіданні 29.11.2023 керівник відповідача усно пояснив, що платежі у вигляді земельного податку за користування землею сплачувались приблизно до 2016 року.

Згідно з інформацією фінансового управління Калуської міської ради №04-12/180 від 23.05.2023 (а.с.21) плати за землю від відповідача у справі на рахунок Калуської міської ради за спірний період не надходило.

До позовної заяви додано акт обстеження земельної ділянки №24 від 06.12.2021 (а.с.12), відповідно до якого комісія самоврядного контролю за використанням та охороною земель Калуської міської територіальної громади встановила, що на земельній ділянці комунальної власності площею 3,6241 га з кадастровим номером :06:001:0008, за адресою вул. Б. Хмельницького,86/141, м. Калуш, знаходиться об`єкт нерухомого майна (майновий комплекс) загальною площею 2783,10 м.кв., зареєстрований на праві приватної власності за ТзОВ «Карпатська нафтова компанія», на огороджені парканом ділянці ведеться господарська діяльність.

Доказів присутності представника відповідача під час обстеження земельної ділянки, а також доказів повідомлення його про дату та час такого обстеження матеріали справи не містять. Натомість до позовної заяви додано клопотання вих№2925/02-15/38 від 20.12.2021, адресоване керівнику відповідача, у якому позивач пропонував оформити у відповідності до вимог чинного законодавства України правовстановлюючі документи на земельну ділянку комунальної власності площею 3,6241 га, з кадастровим номером :06:001:0008, за адресою вул. Б. Хмельницького,86/141, м. Калуш, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна: майновий комплекс, в місячний термін повідомити міську раду про вжиті заходи. Додатком до клопотання зазначено акт обстеження №24 від 06.12.2021. Як доказ відправлення клопотання позивач надав копію фіскального чека АТ «Укрпошта» від 21.12.2021.

Відповідно до розрахунку безпідставно збережених коштів за користування землею, наданого позивачем (а.с.22), розмір орендної плати, нарахованої за користування земельною ділянкою в період з 26.07.2021 до 30.04.2023 за площу спірної земельної ділянки, а саме 3,6241 га, становить 1 816 963,62 грн.

Зокрема, за період з 26.07.2021 до 31.12.2021 нормативна грошова оцінка становила 21 947 187,19 грн., орендна плата 332 690,27 грн., за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 нормативна грошова оцінка становила 30 656 261,90 грн., орендна плата 1 072 969,17 грн., за період з 01.01.2023 до 30.04.2023 нормативна грошова оцінка становила 35 254 644,20 грн., орендна плата 411 304,18 грн.

Розрахунок суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою проводився із врахуванням рішення Калуської міської ради №1634 від 21.06.2018 (а.с.28-33) та даних, які були надані Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, витяги яких долучені до матеріалів справи.

Так, відповідно до Листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 17.05.2023 нормативна грошова оцінка 1 кв.м спірної земельної ділянки за період з 26.07.2021 до 31.12.2021 складає 605,59 грн, за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 845,90 грн (а.с.19).

Відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 09.05.2023 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 35 254 644,20 грн (а.с.20).

Відповідач до відзиву на позов подав копію державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ №000071 від 28.06.1995, площею 2,20 га по вул.Б.Хмельницького,141, виданого виконкомом Калуської міської ради Управлінню механізації №540 (а.с.72-77) та витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 14.02.2022, виданий керівнику відповідача Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0008 (а.с.78), відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 182 198,08 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди. Підставою позову є користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без здійснення плати за таке користування.

У позовній заяві позивач покликається на ст.1212 Цивільного кодексу України.

За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Водночас згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено в ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі».

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у справі №918/779/22.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач є власником об`єкту нерухомого майна, а саме майнового комплексу, що знаходиться на земельній ділянці, належній на праві комунальної власності територіальній громаді міста Калуш (площею 3,6241 га з кадастровим номером :06:001:0008 по вул. Б.Хмельницького, 86, м. Калуш).

Вказаний майновий комплекс відповідач набув на підставі договору купівлі-продажу у 2012 році та, відповідно став фактичним землекористувачем земельної ділянки.

Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач як власник такого майна став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази будь-яких дій відповідача, спрямованих на укладення такого договору в період після набуття права власності на майновий комплекс по вул. Б.Хмельницького, 86, м. Калуш на підставі договору купівлі-продажу у 2012 році.

Таким чином, сторони міська рада та власник нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної власності, не укладали договору оренди земельної ділянки у спірний період.

Обставини користування земельною ділянкою для обслуговування майновим комплексом не заперечуються відповідачем.

Водночас, апелянт вказує, що суд першої інстанції взяв до уваги як належний доказ акт обстеження земельної ділянки №24 від 06.12.2021 та не надав правової оцінки відсутності підписів представників відповідача, які б підтверджували їх присутність під час обстеження, а також відсутності доказів надсилання копії акту відповідачу.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що дійсно, акт обстеження було проведено комісією позивача без участі представника позивача. Разом з цим, вказаний акт не є самостійним доказом розміщення на земельній ділянці нерухомого майна відповідача чи площі земельної ділянки, яку використовує відповідач, вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, відтак не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, тому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Апелянт звертає увагу на те, що попередній власник нерухомого майна був постійним землекористувачем земельної ділянки площею 2,20 га на підставі державного акту права постійного користування, і саме таку площу використовує і відповідач для обслуговування належного йому майнового комплексу.

Вказані доводи колегія суддів відхиляє з огляду на те, що відповідно до п. «е» ст.141 ЗК України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою попереднього землекористувача є припиненим, натомість земельну ділянку, на якій розміщено об`єкт нерухомого майна сформовано в іншому розмірі.

Так, положеннями ч. 1, 3, 4, 9 ст.79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як було встановлено з Витягу з Державного земельного кадастру від 05.05.2023, земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, є сформованим об`єктом цивільних прав та належить до комунальної власності, яка належить Калуській міській. Реєстрація спірної земельної ділянки здійснена 26.07.2021.

Земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 та від 19.09.2023 у справі №920/1149/21.

Таким чином, твердження скаржника про користування меншою площею земельної ділянки, є недоречними, оскільки, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений, обґрунтований і підтверджений позивачем достатніми доказами.

Наведене також спростовує доводи апелянта про те, що розрахунок безпідставно збережених коштів слід обраховувати з 17.09.2021 дати реєстрації права власності територіальної громади на земельну ділянку.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку земель» нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (ст.3 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років (ст. 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до ст.20 вказаного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2023 у справі №920/1149/21.

До позовної заяви додано витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №3819 від 09.05.2023, сформований Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, відповідно до якого нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 35 254 644,20 грн.

Також відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 17.05.2023 нормативна грошова оцінка 1 м.кв. спірної земельної ділянки за період з 26.07.2021 по 31.12.2021 складає 605 грн 59к., за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 845 грн 90к.

Вказані витяг та лист є належними доказами у справі, і саме на підставі цих даних позивачем здійснено розрахунок суми безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 26.07.2021 до 30.04.2023.

Натомість, витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки, наданий відповідачем до відзиву сформовано 14.02.2022. Водночас, вказаний витяг спростовує твердження апелянта про те, що про формування земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0008 площею 3,6241 га відповідач дізнався з позовної заяви у цій справі.

Відтак колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправомірності застосування позивачем нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки при здійсненні розрахунку заборгованості, а також інші доводи, що стосуються дотримання вимог законодавства під час формування земельної ділянки, її державної реєстрації та внесення змін до цільового призначення, оскільки такі доводи не охоплюються предметом розгляду спору, а обставини, на які покликається апелянт, відповідно, не входять до предмету доказування у спорі про стягнення безпідставно збережених коштів за користування сформованою земельною ділянкою з визначеним цільовим призначенням.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що власник майна має обов`язок бути обізнаним про стан своїх майнових справ.

Натомість, відповідач, не заперечуючи факту несплати жодних платежів за фактичне користування земельною ділянкою протягом тривалого часу після придбання розташованого на ній об`єкту нерухомого майна, а також факту невчинення жодних дій, спрямованих на оформлення права оренди земельної ділянки у розмірі, необхідному для обслуговування нерухомого майна, лише стверджує про те, що був необізнаний з фактом формування земельної ділянки, зміною цільового призначення тощо.

Слід також зауважити, що відомості про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею саме 3,6241 га за адресою майнового комплексу відповідача внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ще 17.09.2021, і такі відомості є відкритими та загальнодоступними.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки в сумі 1 816 963,62 грн., відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Карпатська нафтова компанія №18/08-23 від 18.08.2023 (вх.ЗАГС. №01-05/2714/23 від 22.08.2023) із врахуванням доповнення відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.07.2023 у справі №909/507/23 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 11.12.2023.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.