РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2023Справа № 910/15049/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «АТЕН»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 60397,91 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «АТЕН» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 60397,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору поставки №53-122-01-20-09384 від 30.03.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 941184 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/19727/20 провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача - Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» 941184 грн основного боргу закрито та стягнуто з відповідача 3934,46 грн процентів річних нарахованих за період з 20.10.2020 по 09.12.2020. Так, позивач просить суд стягнути з 3% річних у розмірі 8461,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 51936, 33 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позов, вказав на наявність важкого фінансового становища. Також, відповідач просив суд, у разі задоволення позову зменшити на 90% розмір сум 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» про стягнення 945118,46 грн, а саме: 941184 грн. основного боргу та 3934,46 грн процентів річних нарахованих за період з 20.10.2020 по 09.12.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 у справі №910/19727/20, зокрема, провадження у справі № 910/19727/20 в частині стягнення з відповідача - Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» 941184 грн основного боргу закрито. Позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «АТЕН» 3934,46 грн процентів річних та 7117,89 грн судового збору.

У вказаному рішення судом встановлено, що 30.03.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «АТЕН» (постачальник за договором) було укладено Договір поставки № 53-122-01-20-09384 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити для потреб замовника продукцію, а замовник здійснити оплату поставленої продукції за кількістю та цінами, що передбачені специфікацією (додаток № 1 до даного договору).

Розділами 2 - 13 Договору сторони узгодили ціну та суму договору, строки і умови поставки, кількість, асортимент та якість продукції, гарантії постачальника, порядок проведення розрахунків, тару і пакування, передачу і приймання продукції, відповідальність сторін, дію договору тощо.

Згідно з пунктом 2.2 Договору загальна ціна Договору становить 941 184,00 грн.

Згідно з пунктом 12.1 Договору даний договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії договору по 31.12.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Вказаний договір підписаний представниками постачальника та покупця та скріплений печатками юридичних осіб.

Згідно з пунктом 3.1. Договору сторонами погоджено, що продукція поставляється протягом 120 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Продукція поставляється на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом».

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного договору.

До вказаного Договору сторонами складено та підписано специфікацію на загальну суму 941184 грн з ПДВ, відповідно до якої визначено найменування продукції, її тип, креслення та технічні характеристики, код УК ЗЕД, кількість, ціну за одиницю тощо.

Згідно пункту 8.2. Договору товарно-супровідні документи, що надаються постачальником при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, документи згідно вимог розділу 10 та додатку А технічних умов постачання «Гумово-технічні вироби до трубопровідної арматури».

Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем (пункт 8.4 Договору).

Також, у вказаному рішенні судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного Договору, відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних № 53 від 30.07.2020 та № 57 від 03.08.2020 позивачем було поставлено, а уповноваженою відповідачем особою отримано товар на загальну суму 941184,00 грн.

При цьому факт отримання товару відповідачем підтверджується засвідченим відбитком печатки підписом на вказаних видаткових накладних представника покупця - Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» .

Якість продукції, що поставляється повинна відповідати нормативно-технічній документації виробника, установлений на даний тип продукції, та технічним вимогам та умовам постачання «Гумово технічні вироби до трубопровідної арматури» № 161-02.02-411-ТВтаУП-ЕРП (пункт 4.2 Договору).

Заперечень щодо факту поставки продукції за спірними видатковими накладними відповідачем суду не надано. Доказів пред`явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій та/або повідомлень про невідповідність, ознак ушкодження чи псування поставленого товару від відповідача до суду не надходило.

Судом зазначено, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору позивачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідачу - Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція», а відповідачем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

Як визначено сторонами в пункті 6.1 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленого за Договором товару суду не було надано.

04.09.2020 відповідачем було оформлено ярлики на придатну продукцію для СВБ № Я-178-2 та № Я-178-2, згідно яких не було виявлено невідповідностей поставленої продукції технічним умовам та Договору.

У відповідності до умов Договору позивачем було зареєстровано в ЄРПН податкові накладні № 64 та № 69 від 03.08.2020

Судом встановлено, що свої зобов`язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «АТЕН» грошових коштів в сумі 941184 грн за поставлений товар у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі 941184 грн.

Також у вище вказаному рішенні, судом встановлено, що відповідачем після відкриття провадження у справі було здійснено перерахування на рахунок позивача платіжними дорученнями № 2665 від 19.02.2021, № 2665 від 10.03.2021, № 3019 від 23.03.2021, № 3206 від 26.03.2021, № 3553 від 02.04.2021, № 3851 від 09.04.2021 та № 4145 від 14.04.2021 грошових коштів в сумі 941184 грн з посиланням в призначенні платежу на спірний Договір та накладні, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень.

Так, суд у своєму рішенні від 02.07.2021 у справі №910/19727/20 дійшов висновку, що сплата грошових коштів здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі та на момент розгляду справи предмет спору у вказаній частині відсутній, у зв`язку з чим, провадження у справі в частині стягнення 941184 грн основного боргу за Договором підлягає закриттю.

Крім того, у вказаному рішенні, судом зроблено висновок про те, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару за Договором, з відповідача підлягають стягненню проценти річних у розмірі 3934,46 грн нарахованих за період прострочення з 20.10.2020 по 09.12.2020.

Відповідно ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло, у зв`язку з неналежним виконанням ним взятих на себе зобов`язань за Договором №53-122-01-20-09384 від 30.03.2020 підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 по справі №910/19380/21, за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 8461,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 51936,33 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення на 90% розміру сум відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що сплата відсотків річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій (неустойки) і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для зменшення розміру присуджених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (34400, Рівненська область, м. Вараш; ідентифікаційний код 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «АТЕН» (03062, м. Київ, вул. Нивська, буд. 4-Г, приміщення 2М; ідентифікаційний код 38871512) 3% річних у розмірі 8461 (вісім тисяч чотириста шістдесят одна) грн 58 коп., інфляційні втрати у розмірі 51936 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять шість) грн 33 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 11.12.2023.

Суддя Я.В. Маринченко