номер провадження справи 34/262/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 Справа № 908/3224/23

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні,

без виклику представників сторін,

справу № 908/3224/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ», ідентифікаційний код юридичної особи 42985004 (вул. Незалежної України, буд. 45-Б, м. Запоріжжя, 69001)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», ідентифікаційний код юридичної особи 01056273 (вул. Залізнична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095)

про стягнення 8 862 грн 89 коп.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ з позовом до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення 8 862 грн 89 коп., з яких: 5 734,10 грн інфляційне збільшення, 2 684,78 грн 3% річних, 444,01 грн пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №220606-3 від 06.06.2022 щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 108190,50 грн та рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/2694/22. За прострочення оплати товару в період з грудня 2022 по червень 2023 позивач нарахував на суму боргу 5 734,10 грн інфляційних втрат, за період прострочення з 20.12.2022 по 17.10.2023 - 2 684,78 грн 3% річних та за період з 20.12.2022 по 31.12.2022 444,01 грн пені.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 655, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 20, 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України та умов договору поставки №220606-3 від 06.06.2022.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 справу № 908/3224/23 передано на розгляд судді Науменку А.О.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.10.2023 у справі № 908/3224/23 позовна заява прийнята судом до розгляду. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

23.10.2023 від позивача у справі надійшла заява про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп.

Відповідно до частин 2 і 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

07.11.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач посилається на надмірний розмір штрафних санкцій, річних та інфляційних втрат і просить їх зменшити на 50% відсотків та зменшити витрати на професійну правничу допомогу.

Відзив прийнятий судом до розгляду.

Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

11.12.2023 судом ухвалено рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ» (постачальником, позивачем у справі) та Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» (замовником, відповідачем у справі) укладено договір поставки № 220606-3 (далі Договір).

Так, згідно умов пункту 1.1. Договору, постачальник зобов`язується у 2022 році поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в Специфікації(ях) -додатку(ах) до цього Договору, замовник - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору, найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів: відповідно до Специфікації(ій) - додатку(ів) до цього Договору. Виробник товарів: відповідно до Специфікації(ій) -додатку(ів) до цього Договору.

За умовами пунктів 3.1. - 3.2. Договору, ціна (сума, загальна вартість) цього Договору становить 198 601,80 грн (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот одна гривня 80 копійок), у тому числі ПДВ 20% - 33 100,30 грн (тридцять три тисячі сто гривень 30 копійок). Ціна за одиницю товару зазначається у Специфікації(ях) - додатку(ах) до цього Договору. Замовник оплачує поставлений постачальником товар виключно за ціною вказаною у Специфікації(ях) - додатку(ах) до цього Договору.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що місце та умови поставки товарів: товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника на умовах DDР (згідно ІНКОТЕРМС 2000): України, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2.

Товар постачається партіями відповідно до письмових заявок замовника (пункт 5.4. Договору).

Право власності на товар, зазначений у Специфікації(ях) - додатку(ах) до цього Договору, переходить до Замовника з моменту підписання Сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом (пункт 5.5. Договору).

На підставі заявки відповідача від 08.06.2022 року за вих. №3506 позивачем, згідно видаткової накладної №27 від 08.06.2022, на адресу відповідача поставлено партію товару вартістю 108 190,50 грн з урахуванням ПДВ;

Відповідач поставлений позивачем товар прийняв без зауважень, розрахунки за товар до теперішнього часу не здійснив.

Згідно умов пункту 4.1. Договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі.

За умовами пункту 4.2. Договору, замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та отриманням замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

Відповідно до умов пункту 5.12. Договору, підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Відповідач за поставлений товар згідно видаткової накладної №27 від 08.06.2022 не розрахувався, що стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення заборгованості за Договором поставки №220606-3 від 06.06.2022 у розмірі 108 190,50 грн, пені у розмірі 5 624,17 грн, 3% річних у розмірі 1 351,64 грн, втрат від інфляції у розмірі 6 816,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі № 908/2694/23 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ заборгованість у розмірі 108 190,50 грн., пеню у розмірі 5 624,17 грн., 3 % річних у розмірі 1 351,64 грн., втрати від інфляції у розмірі 6 816,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2023 рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023 у справі №908/2694/22 залишено без змін.

Відповідач заборгованість у розмірі 108 190,50 грн сплатив лише 18.10.2023, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стягнення з Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ» 8 862 грн 89 коп., з яких: 5 734,10 грн інфляційне збільшення, 2 684,78 грн 3% річних, 444,01 грн пеня, а також витрат професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн 00 коп. було предметом судового розгляду у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані Договором поставки №220606-3 від 06.06.2022.

Правовідносини сторін за цим Договором у т.ч. були предметом розгляду у господарській справі № 908/2694/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення заборгованості за Договором поставки №220606-3 від 06.06.2022 у розмірі 108 190,50 грн., пені у розмірі 5 624,17 грн., 3 % річних у розмірі 1 351,64 грн., втрат від інфляції у розмірі 6 816,00 грн.

Рішенням суду від 18.04.2023 та постановою апеляційної інстанції від 11.10.2023 у справі № 908/2694/22, встановлено таке.

«… 06.06.2022 Приватним акціонерним товариством Запорізький електровозоремонтний завод (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ (далі - постачальник) укладено договір поставки № 220606-3 (далі - договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в специфікації (-ях) додатку (ах) до цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору.

Найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів: відповідно до специфікації (ій) додатку (ів) до цього договору.

Ціна (сума, загальна вартість) цього договору становить 198 601,80 грн., у т.ч. ПДВ 20 %: 33100,30 грн. Ціна за одиницю товару зазначається у специфікації (-ях) додатку (ах) до цього договору (п. 3.1. договору).

Замовник оплачує поставлений постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації (-ях) додатку (ах) до цього договору (п. 3.2. договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі (п. 4.1. договору).

Замовник здійснює оплату поставленого товару (поставленої партії товару) протягом 30 банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. При цьому (за виключенням випадку здійснення попередньої оплати), замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації постачальником відповідної податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі ЄРПН), а у разі, якщо після постачання товару здійснюється будь-яке збільшення суми компенсації його вартості, замовник здійснює оплату поставленого товару тільки після реєстрації постачальником відповідного розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН. У разі, якщо до закінчення строку оплати поставленого товару, який зазначений у першому реченні п. 4.2. цього договору, постачальник не здійснив реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН, строк оплати поставленого товару за цим договором продовжується до дати реєстрації постачальником податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї в ЄРПН (п. 4.2. договору).

Місце та умови поставки товарів: товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на склад замовника на умовах DDP (згідно ІНКОТЕРМС 2000): Україна, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2 (п. 5.2. договору).

Товар постачається партіями відповідно до письмових заявок замовника (п. 5.4. договору).

Право власності на товар, зазначений у специфікації (-ях) додатку (ах) до цього договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами / представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом (п. 5.5. договору).

Підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін (п. 5.12. договору).

Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати за поставлені товари (пп. 6.1.1. договору).

Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари (пп. 6.4.1. договору).

У разі порушення строків оплати отриманого товару замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пп. 7.2.1. договору).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 10.1. договору).

На підставі заявки відповідача від 08.06.2022 № 3506 позивач згідно із видатковою накладною №27 від 08.06.2022 поставив відповідачу партію товару на суму 108 190,50 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідач поставлений товар прийняв без зауважень. Проте, розрахунки за товар не здійснив.

Заборгованість відповідача складає 108 190,50 грн…

… Видаткова накладна, на підставі якої здійснювалась поставка товару, містить посилання на договір № 220603-3 від 06.06.2022, підписана представником покупця на підставі довіреності на отримання ТМЦ.

Податкова накладна від 08.06.2022 № 2 та відповідна квитанція на підтвердження реєстрації цієї накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних подано позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог.

Обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем-постачальником рахунку-фактури на оплату вартості здійсненої поставки партії товару…

…відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження здійснення оплати товару, отриманого за вказаною накладною. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі…».

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вищевказаним рішенням суду в господарській справі, яке вступило у законну силу, встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати поставленого товару (На підставі заявки відповідача від 08.06.2022 № 3506 позивач згідно із видатковою накладною № 27 від 08.06.2022 поставив відповідачу партію товару на суму 108 190,50 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідач поставлений товар прийняв без зауважень. Проте, розрахунки за товар не здійснив. Заборгованість відповідача складає 108 190,50 грн.).

Відповідачем заборгованість за рішенням суду у справі № 908/2694/22 сплачена лише 18.10.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У разі порушення строків оплати отриманого товару замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.п. 7.2.1. Договору).

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за період прострочення з 20.12.2022 по 31.12.2022 у розмірі 444 грн 01 коп.

Враховуючи, що прострочення з оплати за товар поставлений за видатковою накладною № 27 від 08.06.2022 на суму 108 190,50 грн., виникло з 21.07.2022, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача пеню за період з 20.12.2022 по 31.12.2022 (період який не увійшов при розгляді справи № 908/2694/22 та охоплюється шестимісячним строком нарахуванням пені) на суму 444 грн 01 коп.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача за допомогою ІПС «Законодавство» та визнано обґрунтованими та правомірно заявленими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5 734 грн 10 коп. інфляційних втрат за період прострочення з грудня 2022 по червень 2023 та 2 684 грн 78 коп. 3% річних за період з 20.12.2022 по 17.10.2023. Вказані періоди нарахування не увійшли до періоду, який розглядався у справі № 908/2694/22.

Відповідач розрахунок позивача не спростовував, а лише зазначив у відзиві клопотання про зменшення вказаних сум, заявлених до стягнення. В обґрунтування зменшення розміру заявлених до стягнення сум представник відповідача посилається на те, що в Україні запроваджено воєнний стан, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, важкого фінансового стану. При цьому, відповідач посилається на добровільне погашення суми боргу та не співмірність заявлених до стягнення сум.

Так, інфляційні втрати та 3% річних не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, а отже суд не вбачає підстав для їх зменшення за клопотанням відповідача.

Щодо зазначення відповідачем про добровільну сплату боргу, то слід зауважити, що борг сплачено відповідачем лише 18.10.2023, тоді як прострочення з оплати виникло з 21.07.2022.

Також, враховуючи суму боргу та заявлені до стягнення суми у даній справі, суд не вбачає не співмірності заявлених до стягнення сум.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

За змістом ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. (Постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічні висновки щодо спірних питань також були викладені судами при розгляді справи № 908/2694/22.

Таким чином, враховуючи, що відповідач взяте на себе зобов`язання за укладеним з позивачем договором своєчасно не виконав, а виконав його більш ніж через рік після виникнення боргу, господарський суд не знайшов підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення з відповідача пені. Розмір заявленої пені не є занадто великим.

У рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013 Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України , ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке вирішується судом на власний розсуд із урахуванням конкретних обставин справи (винятковості обставин справи). Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18 та від 04.06.2019 у справі №904/3551/18, від 28.08.2019 по справі №910/1 1944/18).

Розглянувши матеріали справи та оцінивши доводи відповідача, беручи до уваги, що у договорі передбачено і позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, суд відмовляє відповідачеві у задоволенні клопотання щодо зменшення пені.

Вплив воєнного стану на несплату боргу та дотримання вимог Договору при цьому, відповідачем також не доведено.

Таким чином, судом повністю задовольняються позовні вимоги у даній справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за позовом в сумі 2 684 грн 00 коп. відноситься на відповідача.

Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Так, у позові, вказував про подальше заявлення до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу позивач просив стягнути з відповідача 4 000 грн 00 коп. відповідних витрат.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення містяться у ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

03.05.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Металург Запоріжжя» та Адвокатським об`єднанням «Легес» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги.

18.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Металург Запоріжжя» та Адвокатським об`єднанням «Легес» було укладено додаткову угоду №12 до вказаного вище договору.

Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди, Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах передбачених цією Додатковою угодою зобов`язується надати Клієнту, а Клієнт - прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу пов`язану із стягненням з Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод») на користь Клієнта суми інфляційних втрат, процентів річних та пені, у зв`язку з невиконанням Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» грошових зобов`язань за Договором поставки №220606-3 від 06.06.2022 року.

В пункті 3 додаткової угоди №12 сторони погодили, що гонорар за надання правничої (правової) допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, складається з вартості правничої (правової) допомоги у фіксованому розмірі та становить:

№ п/п 1.Назва послугиЦіна без ПДВ, грн.
вивчення матеріалів, складання та подання до господарського суду Запорізької області позовної заяви4000
2складання та подання до господарського суду Запорізької області відповіді на відзив (за необхідності)3000
3участь в одному судовому засіданні у суді першої інстанції (за необхідності)2000
4складання та подання до відповідного суду апеляційної інстанції апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу (за необхідності)5000
5участь в одному судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (за необхідності)3000
6Підготовка, клопотань, заяв у справі (за документ)1000
Згідно пунктів 4.7, 4.8 Договору, остаточний розмір та обсяг наданої правничої (правової) допомоги, а також остаточний розрахунок за надану правничу (правову) допомогу, а також розмір фактичних витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги, визначаються та здійснюються на підставі акту приймання-передачі послуг. Підписаний сторонами акт приймання-передачі послуг та розрахункові документи підтверджуючі сплату є документами, що підтверджують надання Клієнту професійної правничої (правової) допомоги.

20.10.2023 між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «Легес» було підписано акт прийняття-передачі послуг, згідно якого Адвокатським об`єднанням надано Клієнту послуги правничої (правової) допомоги загальною вартістю 4 000,00 грн, а саме: вивчено матеріали, складено та подано до господарського суду Запорізької області позовну заяву Клієнта до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» про стягнення грошових коштів (інфляційні втрати, проценти річні та пеня, у зв`язку з невиконанням Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» грошових зобов`язань за Договором поставки №220606-3 від 06.06.2022 року).

Надані послуги були сплаченні Позивачем 23.10.2023, що підтверджується копією платіжної інструкції №340 від 23.10.2023.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Правомірність та дійсність понесення відповідних витрат підтверджується матеріалами справи, підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення цих витрат, суд не вбачає. Відповідне клопотання відповідача суд залишає без задоволення.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, здійснення відповідних розрахунків інфляційних, річних та пені, суд вважає, що 4 000 грн становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у даній справі.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», ідентифікаційний код юридичної особи 01056273 (вул. Залізнична, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ», ідентифікаційний код юридичної особи 42985004 (вул. Незалежної України, буд. 45-Б, м. Запоріжжя, 69001) 5 734 (п`ять тисяч сімсот тридцять чотири) грн 10 коп. інфляційних втрат, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 78 коп. 3% річних, 444 (чотириста сорок чотири) 01 грн пені, 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору та 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. витрат професійну правничу допомогу судового збору. Видати наказ.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 11.12.2023.

Суддя А.О. Науменко