ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р. Справа№ 927/1064/21(927/152/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 11.12.2023,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023

у справі № 927/1064/21 (927/152/23)

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"

про визнання недійсним договору

в межах справи № 927/1064/21

про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу та відкрити провадження. Скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво від 06.03.2020 №06/03/2020ІВ.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Ткаченко Б.О., суддів - Буравльов С.І., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23). Розгляд апеляційної скарги призначено на 31.08.2023 об 10:20 год. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1- А, зал судових засідань № 5. Зазначено, що учасники справи мають право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Витребувано невідкладно матеріали справи № 927/1064/21 (927/152/23) з суду першої інстанції.

03.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Господарського суду Чернігівської області щодо надання витребовуваних документів, в якому останній зазначає, що 05.07.2023 справа №927/1064/21(927/152/23) направлена до Північного апеляційного господарського суду на виконання ухвали судді Північного апеляційного господарського суду Остапенка О.М.

Супровідним листом від 29.09.2023 Головуючим суддею Ткаченко Б.О. витребувано у судді Північного апеляційного господарського суду Остапенка О.М. справу 927/1064/21 (927/152/23) для розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" до Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" про визнання недійсним договору.

30.08.2023 супровідним листом від 30.08.2023 № 09.1-14/840/23 на вищевказаний запит суддею Північного апеляційного господарського суду Остапенко О.М. надано матеріали справи № 927/1064/21 (927/152/23) за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" до Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" про визнання недійсним договору.

У зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 927/1064/21 (927/152/23) у наступному складі: головуючий суддя -Ткаченко Б.О., суддів - Владимиренко С.В. та Гаврилюк О.М.

31.08.2023 суддями Північного апеляційного господарського суду Ткаченком Б.О., Гаврилюком О.М. та Вадимиренко С.В. було заявлено про самовідвід від розгляду справи №927/1064/21 (927/152/23), обґрунтовуючи його тим, що під час автоматизованого розподілу справи №927/1064/21 (927/152/23) не було враховано спеціалізацію суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2023 заяву колегії суддів у складі: головуючого судді Ткаченка Б.О., суддів Гаврилюка О.М., Владимиренко С.В. про самовідвід від розгляду справи №927/1064/21 (927/152/23) - задоволено. Матеріали справи №927/1064/21 (927/152/23) передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 ГПК України.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 № 09.1-07/802/23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 927/1064/21 (927/152/23) та відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 для розгляду справи № 927/1064/21 (927/152/23) сформовано колегію суддів у складі: Доманська М.Л. (головуючий), Сотніков С.В. та Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) у складі колегії суддів: головуючого судді Доманської М.В., суддів: Сотнікова С.В. та Отрюха Б.В.; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" призначено на 09.11.2023 об 11:50, проте допущено описку, та зазначено, що судове засідання призначено на 08.11.2023 о 10:00.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 виправлено описку, допущену у п. 2 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду 18.09.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23), викладено п. 2 резолютивної частини цієї ухвали в наступній редакції: "2. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" призначити на 09.11.2023 о 11:50, який відбудеться в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1-А, (1 поверх, зал судових засідань № 1)".

18.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", в якій заявник просить судове засідання у справі №927/1064/21 (927/152/23) за апеляційною скаргою Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023, що призначене на 09.11.2023 об 11:50 у приміщенні Північного апеляційного господарського суду, проводити в режимі відеоконференції. Допустити представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" до участі у відеоконференції, проведення котрої забезпечити поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відмовлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" у задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні у справі №927/1064/21 (927/152/23), призначеному на 09.11.2023 об 11:50, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 у розгляді апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 оголошено перерву до 06.12.2023 о 13 год. 45 хв.

14.11.2023 через електронний суд до Північного апеляційного господарського суду від представника СТОВ "Батьківщина" надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якій останній просить надати йому (адреса електронної пошти: ), - можливість взяти участь у судовому засіданні у справі №927/1064/21 (927/152/23), призначеному на 06.12.2023 o 13 год. 45 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №927/1064/21 (927/152/23) у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) до свого провадження у новому складі суду; заяву представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні 06.12.2023 судовою колегією заслухано представників учасників справи, що з`явились у судове засідання. Представник апелянта та арбітражний керуючий підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Представник СТОВ "Батьківщина" заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Судом досліджені докази у справі, оголошено про перехід до судових дебатів, учасникам справи надано час для підготовки до виступу у судових дебатах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у розгляді апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) оголошено перерву до 11.12.2023 о 09 год. 30 хв. Заяву представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено

08.12.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Пода В.В. надійшло клопотання, в якому зяавник просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів та поновити строк на подання додаткових доказів, а саме, копій квитанцій про оплату СТОВ «Батьківщина» земельного податку в 2019-2020 та долучити до матеріалів справи копії квитанцій про оплату СТОВ «Батьківщина» земельного податку в 2019-2020.

11.12.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Пода В.В. надійшли письмові пояснення в доповнення наданих у минулому судовому засіданні арбітражним керуючим Пода В.В. пояснень.

У судове засідання 11.12.2023 з`явився представник ДП "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" та представник СТОВ "Батьківщина".

В судовому засіданні колегією суддів ставилось на обговорення питання відносно поновлення строку на подання доказів, прийняття нових доказів, які подано арбітражним керуючим Пода В.В. до суду 08.12.2023, а саме, копій квитанцій про оплату СТОВ «Батьківщина» земельного податку в 2019-2020, а також щодо долучення до матеріалів справи пояснень, які подано до суду 11.12.2023.

Представник скаржника щодо долучення до матеріалів нових доказів та пояснень не заперечував.

Представник СТОВ "Батьківщина" щодо долучення відповідних доказів та пояснень до матеріалів справи заперечував, посилаючись на пропуск процессуального строку на подання доказів та недоведеність поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Колегією суддів враховано, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 у даній справі встановлено учасникам справи строк для подачі до суду апеляційної інстанції всіх заяв, клопотань протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Також згідно з пунктом 6 резолютивної частини вищевказаної ухвали суду учасники справи попереджені про те, що заяви, клопотання, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ГПК України.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 ГПК України).

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До того ж, ці клопотання та пояснення подані арбітражним керуючим Пода В.В. на стадії судових дебатів після дослідження всіх доказів у справі та закінчення дослідження судом апеляційної інстанції обставин справи.

Судовою колегією залишено без розгляду вищевказані клопотання арбітражного керуючого Пода В.В. про поновлення строку та долучення нових доказів до матеріалів справи, а також письмових пояснень, враховуючи, що розгляд даної апеляційної скарги перебуває на стадії судових дебатів, що унеможливлює прийняття та долучення до матеріалів справи доказів та пояснень задля дотримання принципу змагальності сторін та у зв`язку із закінченням встановленого строку на подання відповідних документів у даній справі.

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник СТОВ "Батьківщина" заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача відносно того, що спірний правочин є прихованим договором оренди земельної ділянки. Скаржник вважає, що договір від 06.03.2020 № 06/03/2020ІВ є удаваним правочином, який вчинено з метою приховати інший правочин - договір оренди, зміст якого суперечить вимогам ст.ст. 4, 13, 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 92,93, 95, 116, 122, 152 Земельного Кодексу України, оскільки відповідний договір укладений за відсутності рішення уповноваженого органу. На думку скаржника, фактично між сторонами існують відносини з оренди землі, метою яких є отримання прибутку від врожаю сільськогосподарських культур, зібраних на землях державної власності без укладання у встановленому порядку договору оренди землі, оскільки, виходячи з аналізу укладеного між сторонами правочину, а саме, договору купівлі-продажу майнових прав на незавершане сільськогосподарське виробництво від 06.03.2020 № 06/03/2020ІВ вбачається, що останні фактично уклали договір оренди земельної ділянки.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2021 відкрито провадження у справі №927/1064/21 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

14.12.2021 оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство на офіційному веб-порталі судової влади України за №67871.

25.01.2023 до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво від 06.03.2020 №06/03/2020ІВ, який укладено між Державним підприємством "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Батьківщина».

В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує, що спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним, оскільки, на думку позивача, вказаний договір було укладено для приховання іншого правочину - договору оренди землі, що є порушенням вимог Цивільного і Земельного кодексів України. Позивач зазначає, що оспорюваний договір містить істотні умови договору оренди земельної ділянки, зокрема, щодо об`єкту оренди, строку дії договору, орендної плати із зазначенням її розміру та способу та відповідальності за її несплату.

Позивач зазначив, що відповідно до змісту прав і обов`язків сторін Договору, відповідач на підставі зазначеного Договору фактично отримав право користування земельними ділянками разом з насадженнями (посівами) з метою отримання її родючих властивостей для вирощування продукції, що підпадає під ознаки орендних правовідносин.

Позивач вказує, що сторонами не дотримано встановленого нормами земельного законодавства порядку щодо передачі в оренду земельних ділянок, які є об`єктами державної власності та перебувають у постійному користуванні Позивача.

На думку позивача, спірний договір підлягав погодженню Національною академією аграрних наук України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.01.2023 вказану позовну заяву (справа №927/152/23) прийнято та ухвалено розглянути у межах справи №927/1064/21 про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України"; ухвалено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження (в межах справи про банкрутство); призначено розгляд позовної заяви у підготовчому судовому засіданні на 15.02.2023.

У відзиві на позовну заяву відповідач щодо позову заперечив, зазначивши, що 31.03.2020 на виконання умов Договору між сторонами було підписано Акт приймання-передачі майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво до договору купівлі-продажу від 06.03.2020 №06/03/2020ІВ. В подальшому, відповідно до умов вказаного Договору, кредитором було у повній мірі сплачено вартість відповідних майнових прав, що підтверджується Угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.06.2020.

Відповідач відносно доводів позивача, що нібито вказана земельна ділянка загальною площею 650,50 га за договором купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво від 06.03.2020 №06/03/2020ІВ передавалася у користування, зазначив, що вказане не відповідає дійсності, для визнання орендних відносин недостатньо лише передання у користування тієї чи іншої речі, а ще необхідно передати і право володіння такою річчю.

Як вказує відповідач, за вказаним договором у власність позивачем відповідачу передавалися саме майнові права на незавершене сільськогосподарське виробництво пшениці озимої, ріпаку озимого та ячменю озимого, 2020, а не майнові права на земельні ділянки, на яких розміщене таке незавершене сільськогосподарське виробництво. В оспорюваному договорі сторони не визначали передавання майнових прав (право володіння та право користування) щодо земельних ділянок, на яких розміщене незавершене сільськогосподарське виробництво.

Відповідачем у позивача було придбано за плату озиму пшеницю, ріпак озимий та ячмінь озимий, 2020 року, які висівалися на вказаних полях, на стадії росту вказаних пшениці, ріпаку, ячменю (незавершене виробництво).

Сторонами в оспорюваному договорі не передбачалося передання у користування земельних ділянок відповідачу, а передбачався доступ відповідача до вказаних земельних ділянок з метою збору врожаю пшениці озимої на вказаних земельних ділянках, оскільки 31.03.2020 сторонами було підписано акт приймання-передачі майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво до договору, що підтверджується пунктом 4.2.4. вказаного Договору, яким передбачено, що покупець має право, як власник незавершеного виробництва пшениці озимої, ріпаку озимого, ячменю озимого, що знаходиться на площах земельних угідь, що перебувають в користуванні у продавця, має право у будь-який час і на будь-якій стадії виконання цього Договору залучати за свій рахунок третіх осіб для їх охорони та доступу до вказаного врожаю.

У судовому засіданні 25.04.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 16.05.2023.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2020 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" (Покупець) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво №06/03/2020ІВ, відповідно до пункту п.1.1 якого Продавець зобов`язався передати, а Покупець прийняти у власність та оплатити майнові права (право володіння, користування та розпорядження) наступними об`єктами незавершеного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Івківецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, а саме: незавершене виробництво пшениці озимої, 2020, на площі 650,50 га, на суму 5583631,80 грн, у тому числі ПДВ (п.1.2 Договору).

Договір підписано директором Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» Ковальчук Аллою Миколаївною та директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України Ромашкан Іваном Вікторовичем, а також скріплено печатками сторін.

Відповідно до пункту 2.1. Договору розрахунки за Договором здійснюються (проводяться) у будь-якій формі, що передбачена чинним законодавством України, протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту отримання від продавця відповідного рахунку.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору строк передачі майнових прав: протягом 30-ти календарних днів з моменту укладення цього договору; майнові права вважаються переданими з дати підписання акту приймання-передачі.

Пунктами 4.2.1, 4.2.3, 4.2.4 Договору передбачено, що покупець має право:

- необмеженого цілодобового доступу до площ земельних угідь на яких розташовується незавершене виробництво пшениці озимої, купівля-продаж якого є предметом цього договору;

- як власник, розпоряджатися на власний розсуд продукцією і доходами отриманими у процесі виконання цього Договору;

- як власник незавершеного виробництва пшениці озимої, що знаходиться на площах земельних угідь, що перебувають в користуванні у продавця, має право у будь-який час і на будь-якій стадії виконання Договору залучати за свій рахунок третіх осіб для їх охорони.

Згідно з п. 4.3.2 Договору продавець зобов`язаний надати та забезпечити покупцеві, його працівникам та техніці, чи залученим ним третім особам, необмежений цілодобовий доступ до площ земельних угідь, на яких розташовується незавершене виробництво пшениці озимої, купівля-продаж якого є предметом цього Договору.

Пунктом 5.1.4. Договору сторони стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та/або удаваного правочину, правочину вчиненого під впливом помилки, обману, насильства та/або тяжкої обставини та відповідає їх дійсним намірам.

Відповідно до п. 8.1. Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині виконання Сторонами прийнятих на себе за цим Договором зобов`язань - до моменту їх повного виконання Сторонами.

31.03.2020 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво до Договору, згідно з яким за договором купівлі-продажу від 06.03.2020 №06/03/2020ІВ Продавець передав, а Покупець прийняв майнові права (право володіння, користування та розпорядження) наступними об`єктами незавершеного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Івківецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, а саме: незавершене виробництво пшениці озимої, 2020р, на площі 650,50 га, на суму 5583631,80 грн.

До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (частина перша статті 3 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема є, договори та інші правочини.

За приписами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

Так, у даному випадку, сторони погодили умови договору та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з цим, позивач у позовній заяві зазначає, що спірний договір було укладено для приховання іншого правочину - договору оренди землі, який містить всі істотні умови договору оренди земельної ділянки.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями частин 1, 8 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що на відміну від договору купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості володіння та користування земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - володіння та використання майна (земельної ділянки).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 06.03.2020 уклали договір купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво №06/03/2020ІВ, відповідно до пункту п.1.1 якого Продавець зобов`язався передати, а Покупець прийняти у власність та оплатити майнові права (право володіння, користування та розпорядження) наступними об`єктами незавершеного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Івківецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, а саме: незавершене виробництво пшениці озимої, 2020р, на площі 650,50 га, на суму 5583631,80 грн, у тому числі ПДВ.

В силу умов п.1.1 Договору відповідач отримав майнові права саме на об`єкти незавершеного сільськогосподарського виробництва, а не права володіння та користування земельною ділянкою, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно врахував умови пункту 4.2.4 Договору, яким передбачено, що покупець має право, як власник незавершеного виробництва пшениці озимої, що знаходиться на площах земельних угідь, що перебувають у користуванні продавця, має право у будь-який час і на будь-якій стадії виконання Договору залучати за свій рахунок третіх осіб для їх охорони.

Тобто умовами пункту 4.2.4 Договору сторони чітко передбачили, що земельні угіддя перебувають у користуванні продавця (позивача).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що якби вказаний договір було укладено для приховання іншого правочину - договору оренди землі, то відповідач фактично б користувався земельною ділянкою, та, відповідно, зібрав би на ній свій врожай, а також мав би доступ до подальшого користування земельною ділянкою, зокрема, посіву озимої культури, у разі необхідності, тощо.

Судом першої інстанції вірно встановлено обставини щодо відсутності у відповідача доступу до вказаної земельної ділянки, у зв`язку з чим врожай і не був отриманий відповідачем, що позивачем не спростовано.

Судом також враховано укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.06.2020, між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" (Сторона-1) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України (Сторона-2), згідно з умовами якої Сторона-1 має перед Стороною-2 грошове зобов`язання у сумі 5583631,80 грн за договором купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво від 06.03.2020 №06/03/2020ІВ, а Сторона-2 має перед Стороною-1 грошове зобов`язання у сумі 5627735,73 грн за договорами: від 09.02.2017 №09/02/2017-ІВ; від 02.09.2019 №02-09/2019-1ІВ; від 02.04.2019 №02-04/2019-1ІВ; від 07.06.2019 №07/06/2019-1; від 02.01.2020 №02-01/2020-ІВ, у зв`язку з чим у пункті 5 вказаної угоди сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні грошові вимоги за вказаними зобов`язаннями. Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.06.2020 підписана в.о. директора ДП «ДГ «Івківці» Кравченко А.М. та директором СТОВ "Батьківщина" Ковальчук А.М. та скріплена печатками сторін.

Судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача щодо обов`язкового погодження договору Національною академією аграрних наук України, з огляду на те, що Національною академією аграрних наук України, у даній справі не підтверджено зазначені доводи позивача, відповідні докази суду не надано позивачем, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.1 Статуту ДП "ДГ "Івківці" МІП ім. В.М. Ремесла НААН України є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності.

Згідно з п. 3.5, 4.3, 4.5, 4.6 Статуту економічною основою діяльності Підприємства є державна власність України на основні фонди, інше державне майно, а також землі Академії, які закріплені за нею постановою Президії Верховної Ради Української РСР "Про статус Української академії аграрних наук" від 29.07.1991 № 1370-XII, що перебувають у розпорядженні установ Академії. Підприємство користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Вилучення земельних ділянок може здійснюватися лише за згодою Президії Академії відповідно до норм чинного законодавства. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, визначеному законодавством.

Порядок володіння, користування земельними ділянками та розпорядження майном, питання, пов`язані з вилученням землі та відчуженні майна, погоджуються виключно з Президією Академії.

Майновий комплекс підприємства складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансі Підприємства і передані йому Академією на праві господарського відання, а також придбані підприємством за рахунок коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законодавством.

Здійснюючи це право, підприємство може використовувати належне йому майно для участі в цивільних відносинах, в тому числі для провадження фінансово-господарської діяльності відповідно до цілей та в межах своєї цивільної правоздатності (п. 4.10 Статуту).

Відповідно до частини 5 статті 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Правові основи управління об`єктами державної власності закріплені Законом України "Про управління об`єктами державної власності".

Пунктом 9 ч. 1 ст. 3 Законом України "Про управління об`єктами державної власності" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) визначено, що об`єктами управління державної власності, зокрема, є державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Згідно зі ст. 8 Законом України "Про управління об`єктами державної власності" Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені п.п. 1,3- 11, 14 - 15, 18-38 ст. 6 цього Закону, за винятком повноважень щодо господарських структур.

Відповідно до вимог ст. 73-2 ГК України значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до абз. 2 п. 3.10 Статуту ДП "ДГ "Івківці" господарське зобов`язання Підприємства, щодо вчинення якого є заінтересованість, виноситься на розгляд Академії для надання згоди на його вчинення, якщо балансова вартість майна або послуг чи сума коштів, що підлягають наданню, відчуженню, отриманню або передачі відповідно до господарського зобов`язання перевищує 10 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності Підприємства.

З викладеного слідує, що органом управління майном ДП "ДГ "Івківці" МІП ім. В.М. Ремесла НААН України є Національна академія наук України, яка має надавати відповідну згоду на вчинення правочинів, якщо балансова вартість майна або послуг чи сума коштів, що підлягають наданню,відчуженню, отриманню або передачі відповідно до господарського зобов`язання перевищує 10 % вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності підприємства.

Водночас, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів підтвердження того, що сума спірного договору складала більше 10% від вартості активів відповідача, тому доводи позивача відносно того, що спірний договір підлягав погодженню з Національною академією аграрних наук України, правомірно відхилено судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що умови укладеного між сторонами Договору свідчать про фактичне виникнення між сторонами відносин купівлі продажу майнових прав, згідно з частиною 2 статті 656 Цивільного кодексу України, а відтак, спірний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За таким правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають з його змісту.

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема Касаційним господарським судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 916/935/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №916/933/17.

Суд першої інстанції вірно встановив, що з матеріалів справи та наданих сторонами доказів, не вбачається факту умисного оформлення сторонами одного правочину, з метою приховання іншого, і дійшов вірного висновку про укладення у даному випадку між сторонами договору купівлі-продажу, а отже положення спірного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері купівлі-продажу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами у справі, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог правомірно відмовив.

Крім того, в статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Колегією суддів враховано правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 927/864/21:

«Частинами 1 і 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину (близький за змістом висновок викладено в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).

Проте, згідно з частиною 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Позов особи, яка не є стороною правочину, до однієї із сторін про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на користь іншої за правовою природою є різновидом похідного позову (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункти 74 -78, 101, 103, 111).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача, і зазначив таке:

"Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (п.40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 (п.48), від 09.02.2021 у справі №381/622/17 (п.14), від 15.02.2023 у справі №910/18214/19 (п.9.12).

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).

Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваної ухвали.

Отже, доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують правомірність застосування імперативних норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду та доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) - без змін.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2023 у справі № 927/1064/21 (927/152/23) - залишити без змін.

Матеріали справи № 927/1064/21 (927/152/23) повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 12.12.2023

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Б.В. Отрюх

В.О. Пантелієнко