ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" грудня 2023 р. Cправа № 127/9479/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: громадянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" (вул. Зодчих, 11, кв. 71, м. Вінниця, 21037)

про припинення трудових відносин, видачу наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадянка ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) "Зодчих-11" з наступними позовними вимогами:

визнати трудові відносини між ОСББ "Зодчих-11" та ОСОБА_1 припиненими на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб з 08.10.2020 включно;

зобов`язати ОСББ "Зодчих-11" видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ "Зодчих-11" на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, що відбулося з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, із зазначенням дати звільнення 08.10.2020 включно та здійснити відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСББ "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку, яка не нарахована і не виплачена їй у зв`язку з недотриманням відповідачем процедури звільнення та законодавства про працю і становить щонайменше 50866,20 грн;

стягнути з ОСББ "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі, що становить щонайменше 65803,10 грн;

стягнути з ОСББ "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період, починаючи з наступного дня після звільнення позивача (09.10.2020) по день ухвалення рішення суду у цій справі, що станом на дату подання позову становить щонайменше 50866,20 грн та судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2021 у справі № 127/9479/21 позовні вимоги громадянки ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2022 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2021 у даній справі скасовано. Провадження у справі № 127/9479/21 закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд її вимог до ОСББ "Зодчих-11" про видачу наказу про звільнення, припинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07.02.2022, за заявою ОСОБА_1 , справу № 127/9479/21 передано до Господарського суду Вінницької області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.02.2022 справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 31.08.2022 у справі № 127/9479/21 (суддя Яремчук Ю.О.) відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСББ "Зодчих-11" про видачу наказу про звільнення, припинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.09.2022 у справі № 127/9479/21 задоволено повністю заяву ОСББ "Зодчих-11" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Зодчих-11" 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 у справі № 127/9479/21 скасовано рішення Господарського суду Вінницької області від 31.08.2022 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 56303,78 грн. Прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги та стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 56303,78 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 31.08.2022 залишено без змін. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 844,56 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви, 1266,84 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги. Додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 19.09.2022 у справі № 127/9479/21 скасовано в частині стягнення 8500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Пункти 1, 2 резолютивної частини додаткового рішення Господарського суду Вінницької області від 19.09.2022 у справі № 127/9479/21 викладено в наступній редакції: "1. Клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих - 11" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" (вул. Зодчих, 11, кв. 71, м. Вінниця, 21037, ) 6500 грн. витрат на професійну правничу допомогу".

Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 у справі № 127/9479/21 постановлено стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 9700 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.05.2023 рішення Господарського суду Вінницької області від 31.08.2022, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 у справі №127/9479/21 скасовано. Справу №127/9479/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу документообігу суду від 26.07.2023 справу №127/9479/21 розподілено судді Матвійчуку В.В.

Суд, ухвалою від 31.07.2023 прийняв справу № 127/9479/21 до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 19.09.2023.

За результатами судового засідання 19.09.2023, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 19.09.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.10.2023.

За результатами слухання справи 05.10.2023, з урахуванням клопотання № б/н від 27.09.2023 (вх. № 01-34/9078/23 від 27.09.2023) представника відповідача - адвоката Люлика Р.І., судом відкладено розгляд справи по суті на 30.10.2023, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

30.10.2023 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Люлика Р.І. № б/н від 19.09.2023 (вх. № 01-34/10185/23) про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 та відмову в задоволені позову.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 170 ГПК України, з огляду на відсутність у відповідача електронного кабінету у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд", суд залишив зазначену заяву без розгляду.

При розгляді справи 30.10.2023, суд, за клопотанням представника позивача оголосив перерву в судовому засіданні до 30.11.2023, про що постановив ухвалу у протокольній формі.

16.11.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача - адвоката Половінкіна О.В. №б/н від 10.11.2023 (вх. № 01-34/10869/23) щодо порядку розрахунків виплати вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

16.11.2023 суду надійшли заперечення представника позивача - адвоката Половінкіна О.В. №б/н від 10.11.2023 (вх. № 01-34/10872/23) на заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

16.11.2023 до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Половінкіна О.В. №б/н від 10.11.2023 (вх. № 01-34/10879/23) про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСББ «Зодчих-11» понесені ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 82 000,00 грн.

В судовому засіданні 30.11.2023 суд заслухав вступне слово представників сторін, провів стадію з`ясування обставин та безпосереднього дослідження доказів, та оголосив перерву до 04.12.2023.

На визначену судом дату (04.12.2023) представники сторін не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи представники сторін повідомлені в судовому засіданні 30.11.2023 під розписку яка долучена до матеріалів справи.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 04.12.2023 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що 23.10.2014 ОСОБА_1 обрано на посаду Голови правління ОСББ «Зодчих-11», про що було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згодом, згідно з інформацією, яка містилася в Єдиному державному реєстрі, позивачці стало відомо, що 13.02.2020 було проведено реєстраційну дію та внесено зміни про керівника ОСББ «Зодчих-11», а саме ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_3 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 4012735.

Позивачка зазначає, що її не було повідомлено про підстави та дату її звільнення, крім того, новим керівником ОСББ «Зодчих-11» не було оформлено належним чином звільнення ОСОБА_1 з посади та не видано копію наказу, не було внесено відповідного запису до трудової книжки та не здійснено всіх розрахунків, передбачених трудовим законодавством України.

Не погоджуючись із діями ОСББ «Зодчих-11», позивачка звернулася із позовом до Господарського суду Вінницької області з вимогами визнати недійсним рішення, яке оформлено у виді протоколу № 1/2020 від 23.01.2020 загальних зборів ОСББ «Зодчих-11», за адресою АДРЕСА_2 , проведених 23.01.2020; визнати недійсним рішення засідання правління ОСББ «Зодчих-11», яке оформлено у виді протоколу № 1/2020 від 23.01.2020 засідання правління ОСББ «Зодчих-11» та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ «Зодчих-11», шляхом скасування запису від 13.02.2020 № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням Господарського суду Вінницької області у справі за № 902/550/20 від 22.09.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили 12.01.2021.

09 жовтня 2020 року відповідачем було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу за номером 005012735 та внесено зміни про керівника ОСББ «Зодчих-11», а саме: змінено керівника з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи.

Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, рішення Господарського суду Вінницької області у господарській справі за № 902/550/20 від 22.09.2020 було виконано в частині скасування запису від 13.02.2020 за № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, як зазначає позивачка, періодом перебування ОСОБА_1 на посаді керівника ОСББ «Зодчих-11» є період з 23.10.2014 по 08.10.2020, включно.

В той же час, останнє нарахування заробітної плати відповідачем на користь позивачки, як зазначено у відповіді на адвокатський запит, відбувалося за повний місяць березня 2020 року. З квітня 2020 року звітність за ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Вінницькій області, не подавалася.

Крім того, позивачка зазначає, що з її боку не висловлювався ні в усній, ні в письмовій формі намір про звільнення із займаної посади, тому припинення повноважень позивачки як керівника ОСББ «Зодчих-11», відбулось саме за рішенням та за ініціативи уповноваженого органу управління роботодавця і підставою для звільнення позивачки з посади голови правління ОСББ «Зодчих-11» в даному випадку є п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка також зазначає, що на підставі її скарги від 19.02.2021, Управлінням Держпраці у Вінницькій області проводився позаплановий захід державного контролю ОСББ «Зодчих-11» з питань додержання останнім законодавства про працю, в ході проведення якого, головою правління ОСББ «Зодчих-11» ОСОБА_4 надано відомості та копії табеля обліку робочого часу, відповідно до яких позивачка не звільнена з посади голови правління ОСББ «Зодчих-11». На думку позивачки, своїми діями відповідач ухиляється від припинення трудових відносин з позивачкою з метою уникнення виплати вихідної допомоги, передбаченої законодавством про працю. Оскільки відповідачем не оформлено належним чином звільнення позивачки із займаної посади, трудові відносини між сторонами продовжують тривати і оскільки 09.10.2020 відповідачем було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу та змінено керівника із ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , на думку позивачки, період з 13.02.2020 по 08.02.2020 включно, слід вважати періодом вимушеного прогулу позивачки, оскільки вона була позбавлена можливості виконувати свої посадові обов`язки в даний проміжок часу. У зв`язку з тим, що період вимушеного прогулу розпочався з лютого 2020 року, на думку позивачки розрахунковим періодом слід вважати грудень 2019 року січень 2020 року.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача - ОСОБА_5 , в судовому засіданні (30.11.2023) заявлені позивачкою вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Наголошував на порушенні позивачкою вимог ст. 233 КЗпП України, а саме строку звернення до суду, наслідки пропущення якого просив застосувати.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 23.10.2014 ОСОБА_1 обрано на посаду голови правління ОСББ "Зодчих-11", про що було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.29-33, т.1).

23.01.2020 відбулися загальні збори співвласників ОСББ "Зодчих-11", і відповідно до протокольного рішення № 1/2020 вирішено переобрати правління ОСББ "Зодчих-11" у новому складі: члени правління - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 (а.с. 99-100, т.1).

Відповідно до рішення правління ОСББ "Зодчих-11", оформленого протоколом № 1/2020 від 23.01.2020 вирішено обрати головою правління ОСББ "Зодчих-11" ОСОБА_3 (а.с.97-98, т.1).

Отже, внаслідок рішення загальних зборів ОСББ "Зодчих-11" від 23.01.2020 та рішення правління було змінено керівника ОСББ на ОСОБА_3

13.02.2020 було вчинено реєстраційну дію та внесені зміни про керівника ОСББ "Зодчих-11", а саме ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_3 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 4012735 (а.с.24-28, т.1).

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом про визнання недійсним рішення засідання правління ОСББ "Зодчих-11", яке оформлено протоколом № 1/2020 від 23.01.2020 засідання правління ОСББ "Зодчих-11" та скасувати державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ "Зодчих-11", шляхом скасування запису від 13.02.2020 № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 22.09.2020 у справі №902/550/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив у повному обсязі. Визнав недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Зодчих-11", яке оформлено у вигляді протоколу від 23.01.2020 №1/2020 загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , проведених 23.01.2020 за адресою: м. Вінниця, вул. Зодчих, буд.11 , (хол ІІ під`їзду); визнав недійсним рішення засідання правління ОСББ "Зодчих-11", яке оформлене у вигляді протоколу від 23.01.2020 №1/2020 засідання правління ОСББ "Зодчих-11"; скасував державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ "Зодчих-11" шляхом скасування запису від 13.02.2020 №4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; стягнув з ОСББ "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Рішення набрало законної сили 12.01.2021.

Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради рішення Господарського суду Вінницької області від 22.09.2020 у справі №902/550/20 виконав в частині скасування запису від 13.02.2020 за №4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с.40-45, т.1)

09.10.2020 відповідач провів державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу за номером 005012735 та вніс зміни до відомостей про керівника ОСББ "Зодчих-11", керівника з ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_4 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи. (а.с.40-45, т.1)

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка стверджує, що її повноваження як керівника ОСББ варто вважати припиненими з 08.10.2020 (періодом перебування її на посаді керівника ОСББ "Зодчих-11" є період з 23.10.2014 по 08.10.2020), проте після припинення її повноважень відповідач не видав їй наказ про звільнення та не вніс відповідні відомості до трудової книжки.

Останнє нарахування заробітної плати відповідачем на користь позивачки відбувалося за повний місяць березень 2020, з квітня 2020 року звітність щодо здійснених ОСОБА_1 виплат до ГУ ПФУ у Вінницькій області не подавалася.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, позицій сторін, а також щодо оцінки наявних у справі доказів, суд виходив із такого.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Отже, Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

За змістом статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.

Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

Об`єднання здійснює управління багатоквартирним будинком через свої органи управління (частина перша статті 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Частинами 9, 19 статті 10 Закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, обрання членів правління об`єднання. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Системний аналіз положень пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП та частини 3 статті 99 ЦК дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Розірвання трудового договору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства; повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами товариства.

Судом враховується правова позиція Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023 в справі №766/23789/19 (провадження 61-3796сво21), за змістом якої відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України, повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.10.2020 у справі №683/351/16-ц дійшла висновку, що припинення повноважень керівника та його звільнення це різні правові інститути. Припинення повноважень керівника спричиняє зупинення роботи такої посадової особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи. Адже без повноважень посадова особа не може здійснювати керівництво або функції члена виконавчого органу. У свою чергу припинення повноважень посадової особи в КЗпП визначено додатковою підставою для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню.

З наявних матеріалів справи слідує, що рішення про звільнення ОСОБА_1 загальними зборами ОСББ «Зодчих-1», як це передбачено нормами чинного законодавства, не приймалось, наказ про її звільнення не видавався.

За доводами відповідача, звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління є його правом, а не обов`язком, тому рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 ОСББ не приймалось.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій в даній справі Верховний Суд у постанові від 24.05.2023, серед іншого, зазначив: «Отже, суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що факт припинення повноважень керівника, як посадової особи, законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про керівника, в силу приписів частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Поки змін до реєстру не внесено, голова правління формально вважається таким, що виконує роботу за своєю посадою.

Тобто, за обставин, що склались у цій справі, а саме за відсутності (неприйняття) рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників, у даному випадку - рішення загальних зборів ОСББ, про припинення повноважень ОСОБА_1 , як голови правління, належним доказом припинення її повноважень можуть бути (1) рішення про обрання нового складу правління (до якого не входить колишній голова правління) та обрання нового голови правління, (2) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про призначення нового керівника, адже внесення відомостей про нового керівника на підставі прийнятих чинних рішень свідчить про фактичне припинення повноважень попереднього керівника, без юридичного його оформлення у встановленому законом порядку. Датою припинення повноважень позивачки, як попереднього голови правління відповідача, буде дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про нового керівника.

При цьому не має значення факт табелювання позивачки, яка фактично припинила повноваження виконавчого органу ОСББ "Зодчих-11", оскільки така обставина не засвідчує нічого іншого, ніж порушення прав позивачки отримати (1) рішення про припинення її повноважень/звільнення протягом невизначеного часу, (2) наказ про звільнення із здійсненням відповідного остаточного розрахунку.»

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив про необхідність з`ясування обставин та дослідження доказів припинення повноважень позивачки (з встановлення відповідної дати припинення цих повноважень).

Як встановлено судом, загальними зборами співвласників ОСББ "Зодчих-11", що відбулися 23.01.2020, переобрано правління ОСББ "Зодчих-11" у новому складі: члени правління - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 (протокольне рішення № 1/2020)

Рішенням правління ОСББ "Зодчих-11", оформленого протоколом № 1/2020 від 23.01.2020, обрано головою правління ОСББ "Зодчих-11" Сидорук В.А.

13.02.2020 було вчинено реєстраційну дію та внесені зміни про керівника ОСББ "Зодчих-11", а саме ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_3 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 4012735.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.09.2020 у справі №902/550/20 визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Зодчих-11", яке оформлено у вигляді протоколу від 23.01.2020 №1/2020 загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 ; визнано недійсним рішення засідання правління ОСББ "Зодчих-11", яке оформлене у вигляді протоколу від 23.01.2020 №1/2020 засідання правління ОСББ "Зодчих-11"; скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ "Зодчих-11" шляхом скасування запису від 13.02.2020 №4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

09.02.2021 Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради рішення Господарського суду Вінницької області від 22.09.2020 у справі №902/550/20 виконав в частині скасування запису від 13.02.2020 за №4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В той час, 11.09.2020 загальними зборами співвласників ОСББ "Зодчих-11" переобрано правління ОСББ "Зодчих-11" у новому складі: члени правління - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 (протокольне рішення № 3)

Рішенням правління ОСББ "Зодчих-11", оформленого протоколом № 3 від 11.09.2020, обрано головою правління ОСББ "Зодчих-11" Мельник В.В..

09.10.2020 провевено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, про керівника ОСББ "Зодчих-11" та керівника з ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_4 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 005012735.

Судом встановлено, що рішення загальних зборів ОСББ, оформлених протоколом № 3 від 11.09.2020, про обрання головою правління ОСОБА_4 , на підставі якого було здійснено відповідну реєстраційну дію та внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачкою не оскаржувалось, а відповідна реєстраційна дія не скасовувалась.

Наведене дає підстави для висновку, що датою припинення повноважень позивачки, як попереднього голови правління відповідача, є дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про нового керівника, а саме 09.10.2020.

Стаття 16 ЦК України та ст.20 Господарського кодексу України (далі ГК України) містять перелік способів захисту суб`єктивного матеріального права та охоронюваних законом інтересів, які не є вичерпним.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/7164/19).

Як визначено ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації (відповідні висновки містяться в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 911/719/21).

Як визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №448/362/22, у випадку відсутності рішення скликаних загальних зборів учасників товариства про звільнення директора товариства, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення цих зборів, директор має право звернутися до суду з вимогою про припинення його повноважень.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Враховуючи порушення права ОСОБА_1 на припинення трудових відносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.

На підставі вище викладеного, за відсутності (неприйняття) рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників, у даному випадку - рішення загальних зборів ОСББ, про припинення повноважень ОСОБА_1 , як голови правління, суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту її порушеного права - визнання трудових відносин з відповідачем ОСББ «Зодчих-11» припиненими на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України є цілком правомірним.

За наведеного, вимога про визнання трудових відносин між ОСББ "Зодчих-11" та ОСОБА_2 припиненими на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб з 08.10.2020 включно, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з відповідним позовом, з огляду на теке.

Відповідно до пунктів 72, 73 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 року у справі № 448/362/22 господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України). За змістом цього припису перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, і охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки стосується реалізації загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду.

За наведеного, спір щодо припинення трудових відносин посадової особи виконавчого органу не є трудовим спором, що виключає підстави для застосування положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Щодо вимог про зобов`язання видати наказ про звільнення та здійснити відповідний запис до трудової книжки , суд зважає на наступне.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України (чинної на момент виникнення спору) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України 29 липня 1993 року № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

За приписами п.4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При цьому суд зважає, що обов`язковою умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за п. 5 ст. 41 КЗпП є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню.

Суд зазначає, що позивачкою не подано жодних доказів, які б підтверджували вжиття заходів щодо отримання своєї належно оформленої трудової книжки, зокрема із необхідністю зазначення у ній запису про звільнення, які не призвели до бажаного результату.

У зв`язку із установленим, суд прийшов до переконання про те, що доводи позивачки про необхідність зобов`язання відповідача до вчинення відповідних дій не знайшли свого підтвердження у суді, адже не подано жодних доказів, які б підтверджували порушення відповідачем вимог трудового законодавства щодо необхідності внесення відповідних записів про звільнення у відповідності до вимог ст. ст. 47, 48 КЗпП України та на обов`язковість виконання цього судового рішення яким визнано припиненими трудові відносини між сторонами та розірвано трудовий договір на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, а відтак у такій вимозі необхідно відмовити за передчасністю.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло в працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Постановою КМУ від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Верховний Суд України у постанові від 14.09.2016 у справі № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Матеріалами справи підтверджується, що 23.01.2020 відбулися загальні збори співвласників ОСББ "Зодчих-11" та збори правління, де вирішувалось питання про припинення повноважень позивача ОСОБА_1 як керівника ОСББ "Зодчих-11" та обрання нового голови правління ОСББ "Зодчих-11" ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.09.2020 у справі за № 902/550/20 визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ "Зодчих-11", яке оформлене протоколом № 1/2020 від 23.01.2020 загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 (хол ІІ під`їзду); визнано недійсним рішення засідання правління ОСББ "Зодчих-11", яке оформлене у виді протоколу № 1/2020 від 23.01.2020 засідання правління ОСББ "Зодчих-11" та скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ "Зодчих-11" шляхом скасування запису від 13.02.2020 № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішення набрало законної сили 12.01.2021.

Відтак, з огляду на те, що датою припинення повноважень попереднього керівника є дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про нового керівника, в даному випадку 13.02.2020, ОСОБА_1 була позбавлена можливості виконувати свої трудові обов`язки з незалежних від неї причин у період саме з 13.02.2020 по 12.01.2021 (дата набрання законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.09.2020 у справі за № 902/550/20).

При цьому судом встановлено, що згідно наказу № 3 від 29.01.2020, ОСОБА_1 в період з 11.02.2020 по 05.03.2020 (включно) перебувала у відпустці. (а.с. 70, т.4)

Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області підтверджено, що роботодавцем ОСББ "Зодчих-11" було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за лютий 2020 року в сумі 8110,67 грн. та за березень 2020 року - в сумі 1388,65 грн. (а.с.115-117, т.1)

Тому, період відпуски не може бути включено в період вимушеного прогулу, і початок періоду вимушеного прогулу слід обраховувати з 06.03.2020.

У позові ОСОБА_1 визначено період вимушеного прогулу з 13.02.2020 по 08.10.2020.

За встановлено судом початку відліку періоду вимушеного прогулу, та відповідно до принципу диспозитивності, визначеного нормами ст. 14 ГПК України, періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 є з 06.03.2020 по 08.10.2020 (включно).

За даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 10.05.2022 відповідач як роботодавець, починаючи з першого кварталу 2015 року та по перший квартал 2020 року включно нараховував та виплачував на користь ОСОБА_1 заробітну плата, а також утримував податки з доходів, виступаючи при цьому податковим агентом. (а.с. 73-76, т.3)

Виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, зважаючи на перебування ОСОБА_1 в лютому та березні 2020 у відпустці, середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу слід обчислювати виходячи з виплат за грудень 2019 та січень 2020 року.

Згідно з довідкою, виданою Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб форми ОК-5 розмір заробітної плати за фактично відпрацьований грудень 2019 та січень 2020 року складає 7511,00 грн. та 9445,00 грн. відповідно, що сукупно складає 16 956,00 грн (а.с. 118-120, т.1)

Кількість робочих днів в грудні 2019 року становила 21 день, і в січні 2020 року - 21 день, (загалом 42 робочих дня).

Тобто середня зарплата за один робочий день становить 403,71 грн. (16 956,00 грн : 42 робочих дні = 403,71 грн).

Таким чином, здійснивши розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.05.2020 по 08.10.2020, судом отримано 59 749,08 грн за весь час вимушеного прогулу (403,71 грн х 148 робочих днів).

Тобто виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16).

При цьому розрахунок здійснено відповідно до наявного календаря святкових та неробочих днів.

Поряд з цим суд зважає, що відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 в даній справі, в межах виконавчого провадження № 71696004 з ОСББ «Зодчих-11» стягнуто на користь ОСОБА_1 56 303,78 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.05.2023 (а.с. 135, т.5).

Тому з відповідача підлягає до стягнення різниця між правомірною сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (59 749,08 грн) та сумою стягнутою на виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 (56 303,78 грн), і розмір її складає 3 445,30 грн.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з відповідною вимогою, з огляду на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним позбавленням можливості виконувати функції працівника, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Згідно із частиною 2 статті 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

На підставі системного аналізу наведених положень трудового законодавства суд дійшов висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як складової належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19.

Таким чином, заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Поряд з цим, у зв`язку з відсутністю фактичного наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Зодчих-11» та відмовою суду в задоволенні вимоги про видачу наказу про звільнення з підстав її передчасності, вимоги позивачки про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку, на переконання суд, також є перечасними, що тягне за собою відмову в їх задоволенні.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з підстав наведених вище.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Решта доводів учасників процесу, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Враховуючи все викладене вище суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд зазначає наступне.

За позовною заявою позивачкою сплачено судовий збір в загальному розмірі 7 053,03 грн. (а.с. 25, 26, т. 3)

Згідно приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, за рахунок відповідача позивачу підлягає до відшкодування 3 166,24 грн судового збору. При цьому судом враховано, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 з відповідача стягнуто на користь позивача 844,56 грн судового збору за подання позовної заяви, і відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 71698045 від 19.05.2023 означена сума стягнута. (а.с. 132, т. 5) Тому на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 321,68 грн. (3 166,24 грн - 844,56 грн).

Окрім того, з урахуванням заявлення сторонами витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про встановлення 5-ти денного строку для подання відповідних доказів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення, з призначенням судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись пунктом 2 частини 1 статті 231, статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити в частині визнання припиненими трудових відносин між ОСББ "Зодчих-11" та ОСОБА_1 підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб з 08.10.2020 включно, та в частині стягнення з ОСББ "Зодчих-11" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в розмірі 59 749,08 грн.

Визнати трудові відносини між Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" (вул. Зодчих, 11, кв. 71, м. Вінниця, 21037; ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) припиненими на підставі пункту 5 статті 41 Кодексу законів про працю України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб з 08.10.2020 включно.

Стягнути Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зодчих-11" (вул. Зодчих, 11, кв. 71, м. Вінниця, 21037; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 445 грн. 30 коп. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 321 грн 68 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати сторін на професійну правничу допомогу призначити судове засідання на 21.12.2023 о 12:30 год.

Для подання суду доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу встановити позивачу строк п`ять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення. Зобов`язати позивача у цей же строк надіслати належним чином завірені копії вказаних доказів відповідачу.

Примірник рішення направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Додатково примірник ухвали надіслати на відомі суду адреcи електронної пошти: представника позивача - ; представника відповідача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 14 грудня 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_1 )

3 - відповідачу ( вул. Зодчих, 11кв. 71, м. Вінниця, 21037 ; 21001, м. Вінниця, пр. Коцюбинського, 4 офіс 5)