ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 Справа №905/51/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

третя особа, яка

не заявляє

самостійних вимог

щодо предмета

спору на стороні Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія

позивача «Нафтогаз Трейдинг»

про стягнення 1 380 518,47 грн

Суддя Хабарова М.В.

Секретар судового засідання Сухіна В.А.

за участю представників (в режимі відеоконференції):

від позивача Орел С.С.

від відповідача ОСОБА_1

від третьої особи не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення основного боргу у розмірі 976547,30 грн, 3% річних у розмірі 24320,05 грн, інфляційних втрат у розмірі 235443,17 грн та пені у розмірі 144207,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює держане регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501 в частині оплати ним спожитого газу за період з 10.11.2021 по 09.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.01.2023 відкрито провадження у справі №905/51/23, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.02.2023.

30.01.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

03.02.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Судове засідання, призначене на 22.02.2023, не відбулось, у зв`язку з проходженням суддею Хабаровою М.В. з 20.02.2023 по 24.02.2023 підготовки суддів місцевих господарських судів для підтримання кваліфікації у Харківському регіональному відділенні Національної школи суддів України.

22.02.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, в якому останній просить суд зобов`язати позивача надіслати на адресу відповідача копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.02.2023 призначено підготовче засідання на 15.03.2023.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.03.2023 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №905/51/23, відкладено підготовче засідання у справі на 12.04.2023.

27.03.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів відправлення копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.04.2023 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про визначення строку для подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати відзив та відповідні докази, та відкладено підготовче засідання на 03.05.2023.

27.04.2023 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, у яких зазначає, що відповідач також був зареєстрований в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» ПАТ «Маріупольгаз» з ЕІС-кодом НОМЕР_3. Крім того, позивачем додано лист Оператора ГТС від 18.04.2023 №ТОВВИХ-23-4942, у якому зазначено про обсяги споживання природного газу відповідачем у період з 10.11.2021 по 09.12.2021.

02.05.2023 на електронну пошту суду від відповідача надійшли клопотання про проведення підготовчого засідання 03.05.2023 без участі представника відповідача та відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки: позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України; до позовної заяви не додано документи, які свідчать про наявність у директора Бєляєва С.М. повноважень на видачу довіреності на представництво інтересів юридичної особи в суді адвокату Орлу С.С; розрахунок заборгованості не містить необхідних реквізитів документу даного типу та містить розрахунки за Договором постачання газу ПОН від 10.11.2021, що не має відношення до даної справи; відсутні докази направлення відповідачу рахунків на оплату; рахунки на оплату №31991 та №1587 не містять всіх обов`язкових реквізитів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; об`єм спожитого відповідачем газу не зафіксований та не доведений; з тексту позовної заяви та наданих документів не відомо, яку ціну взяв до розрахунку вартості газу позивач; позивач заявив незаконні вимоги щодо стягнення з відповідача оплати за постачання природного газу за весь листопад, а не з 10.11.2021 по 30.11.2021. Крім того, відповідач просив поновити строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03.05.2023 поновлено відповідачу встановлений судом процесуальний строк для подання відзиву на позов та прийнято його до розгляду, відкладено підготовче засідання у справі на 25.05.2023, позивачу у строк до 23.05.2023 запропоновано надати суду відповідь на відзив.

22.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що директор позивача є органом управління позивача, якого відповідно до ст. 246 Цивільного кодексу України уповноважено видавати довіреність на представництво інтересів позивача в суді. Також позивач зазначає, що розрахунки заборгованості та штрафних санкцій є арифметичними поясненнями та формами для зручного сприйняття сторонами та судом розрахунку позовних вимог і вони не можуть вважатися доказами наявності заборгованості відповідача. Крім того, позивач зазначає, що з 01.10.2021 по 30.11.2021 застосовувалася гранична ціна на природний газ 16,8 грн за 1 куб. метр, з 01.12.2021 ціна природного газу відповідно до умов договору оприлюднена на сайті позивача.

24.05.2023 через систему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання про встановлення строку для подачі відповідачем заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.05.2023 відкладено підготовче засідання на 20.06.2023.

14.06.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 20.06.2023 відкладено підготовче засідання на 25.07.2023.

24.07.2023 через систему «Електронний суд» та на електронну пошту суду відповідачем подано клопотання про долучення доказів, а саме: копії договору постачання природного газу №04-1165/21-60-Т від 01.12.2021 та акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2021.

У підготовчому засіданні 25.07.2023 представник позивача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.07.2023 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; відкладено підготовче засідання у справі на 22.08.2023; зобов`язано позивача надіслати третій особі копії позовної заяви та доданих до неї документів, докази надсилання надати суду; запропоновано третій особі надати суду письмові пояснення по справі.

01.08.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви третій особі.

04.08.2023 через систему «Електронний суд» від третьої особи надійшли пояснення, у яких зазначає, що між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» та відповідачем 01.12.2021 укладено договір постачання природного газу №04-1165/21-БО-Т. При реєстрації 01.12.2021 споживача (відповідача) на інформаційній платформі оператора ГТС, товариство отримало повідомлення, що ЕІС код споживача зареєстровано в розрізі окремих вузлів. Інформацію від споживача щодо переліку об`єктів та їх ЕІС-кодів вузлів обліку газу, по яких буде здійснюватися постачання природного газу в рамках укладеного договору, товариством отримано листом 06.12.2021. 07.12.2021 подано запити на інформаційній платформі оператора ГТС щодо зміни постачальника. Ці запити було підтверджено 07.12.2021 та зареєстровано споживача в реєстрі споживачів постачальника з датою початку постачання з 10.12.2021. Загальний обсяг природного газу, використаний споживачем з ресурсів товариства за період 10.12.2021-31.12.2021 складає 58761,61 куб.м., про що було складено та направлено споживачу для підписання відповідний акт приймання-передачі.

22.08.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, у якому останній просить зобов`язати третю особу направити на його адресу пояснення від 04.08.2023.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.08.2023 відкладено підготовче засідання у справі на 19.09.2023; зобов`язано третю особу надіслати відповідачу копію пояснень з доданими до них документами.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.10.2023.

Протокольною ухвалою суду від 11.10.2023 оголошено перерву з розгляду справи по суті до 08.11.2023.

Судове засідання, призначене на 08.11.2023, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Хабарової М.В. у відпустці.

Ухвалою-повідомленням від 10.11.2023 визначено дату наступного судового засідання - 29.11.2023.

29.11.2023 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, у якому останній просив зменшити розмір нарахованих позивачем 3% річних, інфляційних втрат та пені на 99%. Клопотання обгрунтоване тим, що позивачем не заявлено у позовній заяві та не надано доказів понесення ним збитків або погіршення матеріального стану внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Також відповідач відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про національну гвардію України» бере участь у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення бойових дій та у виконанні завдань територіальної оборони. У зв`язку з цим, бюджетні асигнування спрямовані на потреби обороноздатності, тому стягнення з відповідача коштів під час воєнного конфлікту залишить незакритими певні потреби відповідача на відсіч збройній агресії противника.

Крім того, відповідач також просить суд у разі задоволення позову, відповідно до положень ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, надати йому відстрочення виконання такого рішення до закінчення воєнного стану.

У судове засідання 29.11.2023 з`явилися представники позивача та відповідача; представник позивача підтримав клопотання про зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені на 99%.

Відповідач заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

У судовому засіданні 29.11.2023 оголошено перерву до 30.11.2023.

30.11.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача, подане 29.11.2023. Стосовно відстрочення судового рішення, позивач зазначає, що посилання на бюджетне фінансування та відсутність необхідних коштів без наявності будь-яких доказів (доказів відсутності коштів на банківських рахунках або доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення), не може слугувати підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення. Крім того, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Також позивач зазначає, що відповідачем жодними належними та достатніми доказами не доведено наявність підстав для зменшення нарахованих штрафних санкцій за невиконання зобов`язання у строк, визначений умовами договору, у розуміння ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.

У судове засідання 30.11.2023 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 30.11.2023 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальній послуг (далі - НКРЕКП) №880 від 04.07.2017 ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (позивач, постачальник) здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 917-р від 22.07.2020 ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За змістом ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»:

- оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

- споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236» (далі - Постанова КМУ №1102).

Пунктом 2 зазначеної Постанови визначено зобов`язання Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є бюджетною установою, відповідно до положень Бюджетного кодексу України.

Пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015, (далі Кодекс ГТС) (в редакції станом на момент споживання газу) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника «останньої надії», не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС (в редакції станом на момент споживання газу) з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.

Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.

Інформаційна платформа щоденно до 06:00 UTC (08:00 за київським часом) години для зимового періоду та 05:00 UTC (08:00 за київським часом) години для літнього періоду газової доби надсилає операторам газорозподільних систем, оператору газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та постачальнику «останньої надії» перелік ЕІС-кодів споживачів, які були у попередній газовій добі зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

Оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

З матеріалів справи вбачається, у споживача природного газу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наявні два ЕІС-коди, а саме: НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Згідно інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від АТ «Укртрансгаз», відповідача з ЕІС-кодом НОМЕР_4 та кодом ЄДРПОУ НОМЕР_2 було включено в Реєстр споживачів позивача. У листі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 14.06.2022 №ТОВВИХ-22-6251 зазначено, споживач з ЕІС-кодом НОМЕР_4 спожив з ресурсу позивача: у період з 10.11.2021 по 30.11.2021 природний газ в обсязі 26821,89 м3, з 01.12.2021 по 09.12.2021 - 11475,49 м3.

В той же час, згідно інформації щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від ПАТ «Маріупольгаз», відповідача з ЕІС-кодом НОМЕР_3 та кодом ЄДРПОУ НОМЕР_2 було включено в Реєстр споживачів позивача. У листі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 18.04.2023 №ТОВВИХ-23-4942 споживач з ЕІС-кодом НОМЕР_3 спожив з ресурсу позивача: у період з 10.11.2021 по 30.11.2021 природний газ в обсязі 20621,90 м3, з 01.12.2021 по 09.12.2021 - 10089,15 м3.

З матеріалів справи вбачається, що факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника «останньої надії» також підтверджується інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма №10) та відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (роздруківка з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Оскільки обсяги спожитого відповідачем газу підтверджуються даними ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» наданими з інформаційної платформи оператора ГТС, посилання відповідача на недоведеність позивачем об`ємів спожитого відповідачем газу відхиляється.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015 затверджений Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Як вбачається з матеріалів справи у період з 10.11.2021 по 09.12.2021 діяв типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (споживач) та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (постачальник «останньої надії»).

Постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 2.1 Договору).

Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1 Договору).

Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.3 Договору).

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п. 4.1 Договору).

Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п. 4.2 Договору).

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3 Договору).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 Договору).

Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором (п. 11.1 Договору).

Протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС) (п. 11.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку природного газу відповідачу у листопаді-грудні 2021 року на загальну суму 1773602,97 грн, однак відповідач здійснив оплату поставленого газу лише частково.

Згідно з пунктом 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 30.09.2015 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021), для бюджетних установ (у значенні Бюджетного кодексу України), закладів охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладів охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) постачання природного газу з 01.10.2021 по 30.11.2021 здійснюється постачальником «останньої надії» за ціною, що не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 4.1 договору ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) з 01.12.2021 оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price (роздруківка додана позивачем до позовної заяви). Ціна природного газу також підтверджується довідкою позивача.

З урахуванням оприлюднених показників вартості природного газу позивач визначив вартість поставленого природного газу та сформував рахунок на оплату (природний газ) №31991 за період 01-30 листопада 2021 року за постачання 47443,79 м3 на загальну суму 797055,67 грн з ПДВ та рахунок на оплату (природний газ) №1587 за період 01-31 грудня 2021 року за постачання 21564,64 м3 на загальну суму 976547,30 грн.

Відповідач в свою чергу сплатив лише рахунок на оплату №31991 на суму 797055,67 грн, що підтверджується листом АТ «Ощадбанк» про надходження коштів.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 193 Господарського кодексу України).

Як уже було зазначено вище, правовідносини з постачання природного газу постачальником «останньої надії» та споживачем виникли на підставі типового договору про постачання природного газу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень п. 4.4 Договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Позивачем був направлений рахунок на оплату (природний газ) №1587 відповідачу на його юридичну адресу, що підтверджується списком згрупованих відправлень та фіскальним чеком. Вказаний рахунок був отриманий відповідачем 25.01.2022, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошта про вручення поштового відправлення №472.

Таким чином, відповідач мав сплатили за поставлений газ у грудні 2021 року до 31.01.2022 включно.

Заперечення відповідача щодо порушення позивачем строку надання рахунку не приймаються судом до уваги, оскільки матеріали справи містять докази надсилання позивачем рахунку на оплату за грудень 2021 року, а несвоєчасне направлення позивачем вказаного рахунку не звільняє відповідача від обов`язку з оплати отриманого газу у визначені договором строки.

Також суд відхиляє твердження відповідача про недоведеність об`єму спожитого газу, а також його ціни, об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу. Щодо ціни, то 1 жовтня 2021 ціна природного газу, розраховувалася за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 30.09.2015 №809. Ціна з 1 грудня 2021 опубліковувалася на сайті постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості природного газу, поставленого позивачем за період з 01.12.2021 по 09.12.2021, в розмірі 976547,30 грн не виконав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу природного газу та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати спожитого природного газу підтверджений матеріалами справи, з огляду на те, що відповідачем не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також докази, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений природний газ, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 976547,30 грн.

Крім того, позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 24320,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 235443,17 грн та пеню у розмірі 144207,95 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період 01.02.2022-30.11.2022 на суму заборгованості 976547,30 грн, суд зазначає, що він становить 24320,05 грн та 235443,17 грн відповідно. Таким чином, розрахунок є арифметично вірним, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені у розмірі 144207,95 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п. 4.5 типового договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені за період 01.02.2022-31.07.2022 на суму заборгованості 976547,30 грн, суд зазначає, що він становить 144207,95 грн, а отже є арифметично вірним.

Проте, відповідачем заявлено клопотання про зменшення нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені на 99%.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №914/1517/18).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі №905/1409/21).

Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №921/110/18).

Зважаючи на те, що відповідач, особовий склад якого бере участь у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони та у зв`язку із наведеним та із виконанням завдань за призначенням, існує потреба закупівлі відповідних товарів, робіт, послуг, виходячи з того, що наведені обставини, враховуючи ситуацію, яка склалась у Державі, і є тими виключними обставинами, які надають суду право на зменшення розміру неустойки у вигляді пені, враховуючи, також, компенсацію майнових втрат позивача шляхом задоволення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на засадничі положення цивільного законодавства такі, як справедливість, добросовісність та розумність, баланс інтересів сторін, суд, користуючись своїм правом, вважає доцільним зменшити розмір пені до 1000,00 грн.

Стосовно зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99%, про яке просить відповідач, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

У справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду встановила, що, фактично, визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу, тому, з метою запобігання такому безпідставному збагаченню, розмір належної до стягнення суми відсотків річних було обмежено.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості.

У той же час, у цій справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) - 3 % річних.

Таким чином, у розглядуваній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі №902/417/18.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №921/94/21.

Суд зазначає, що розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3% річних).

Крім того, постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 не містить висновків про можливість зменшення відсотків річних нижче 3%, встановлених чинним законодавством.

Отже, справа №902/417/18 не є подібною до справи №905/51/23, оскільки в зазначених справах різні фактичні обставини.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №5023/10655/11 (922/1379/20), від 03.02.2021 у справі №5023/10655/11 (922/474/20), від 07.09.2021 у справі №927/184/13-г (927/1074/20), від 04.02.2020 у справі №918/116/19, а також послідовно підтримані, зокрема, у постановах 24.06.2021 у справі №904/3177/20, від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21, від 07.03.2023 у справі №910/17556/21.

Отже, на переконання суду, у даному випадку, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Стосовно клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення до закінчення воєнного стану, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Пунктом 3 ч. 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі та допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення (у тому числі неможливість сплати присудженої до стягнення суми, відсутність коштів, неможливість їх зарахування, засоби та план подолання наслідків важкої фінансової ситуації).

Обставини військової агресії Російської Федерації проти України та, відповідно, введення воєнного стану не є абсолютною обставиною, за якою, без достатніх та допустимих доказів реальної неможливості виконання рішення суду, є наявними підставами відстрочення виконання рішення.

Також відповідачем не надано суду належних та допустимих у розумінні ст.ст.77-78 Господарського процесуального кодексу України доказів відсутності коштів на рахунках або доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення, чи інших виняткових обставин, які станом на час розгляду справи судом ускладнюють виконання рішення. Крім того, відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, а відповідач просить відстрочити його виконання до закінчення воєнного стану, який не відомо, коли закінчиться.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що підстави для відстрочення виконання рішення у справі відсутні, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452) заборгованість у розмірі 976547 (дев`ятсот сімдесят шість тисяч п`ятсот сорок сім) грн 30 коп., пеню у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 24320 (двадцять чотири тисячі триста двадцять) грн 05 коп., інфляційні втрати в розмірі 235443 (двісті тридцять п`ять тисяч чотириста сорок три) грн 17 коп. та судовий збір у розмірі 18559 (вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 66 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.12.2023

Суддя М.В. Хабарова