ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р.м. ХарківСправа № 922/3900/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" (61168, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 319, кв. 394)
до Державного підприємства "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат" (62103, Харківська обл., Богодухівський р-н., с. Лозова, вул. Агрошкільна, 14)
про стягнення 13'950 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат", в якій просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 13'950 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №922/3900/23, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.09.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) надсилалися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

29 вересня 2023 року Державним підприємством "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат" подано відзив (вх. № 26427) на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на існування між сторонами договірних відносин.

Суд приймає та долучає до матеріалів справи відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

01.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" (провайдер, позивач) та Державним підприємством "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат" (відповідач, підприємство) укладено договір про надання послуг з розміщення телекомунікаційного обладнання №2018/06-1а (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору підприємство надає провайдеру послуги з розміщення телекомунікаційного обладнання на території свого підприємства (адреса: Харківська область, Богодухівський район, с. Лозова, вул. Агрошкільна,14), а провайдер сплачує ці послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3.3.5 Договору підприємство зобов`язано забезпечити електроживлення обладнання провайдеру, що буде розміщено за цим договором.

На виконання умов Договору, позивач протягом періоду з 01.11.2020 по 01.06.2023 перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 13'950 грн.

Водночас позивач зазначає, що 31.10.2020 обладнання за даною адресою було демонтовано, що підтверджується актом демонтажу обладнання № 16 від 31.10.2020.

Окрім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" було укладено Договір про надання послуг з розміщення телекомунікаційного обладнання № 011120 від 01.11.2020 за адресою Харківська область, Богодухівський район, с.Лозова, вул. Агрошкільна,14 з ТОВ "НВДЦ "АГРОТЕХ", тобто було переукладено договір за цією адресою з іншою юридичною особою.

Позивач стверджує, що з 01 листопада 2020 року послуги з розміщення телекомунікаційного обладнання відповідачем не надавались, а отже у останнього виник обов`язок повернути грошові кошти Товариству з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" як безпідставно отримані.

В червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" надіслало на адресу Державного підприємства "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат" вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 13'950 грн.

Листом №14 від 03.07.2023 Державне підприємство "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат" відмовилось повертати вказані грошові кошти Товариству з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК".

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд наголошує, що інститут безпідставного набутого майна передбачено статтею 1212 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно із зазначеною статтею особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Існування між сторонами договірних зобов`язань, на виконання яких позивач і сплатив оспорювану суму грошей, унеможливлює застосування до спірних відносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у справах №№ 910/9072/17 та 910/1238/17. Так, Верховний Суд зазначив, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

У даному випадку відповідач наполягає на існуванні між сторонами договірних відносин, на виконання яких позивач і сплатив оспорювану суму грошей, а позивач проти існування таких відносин заперечує.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору необхідно встановити факт наявності або відсутності існуванні між сторонами договірних відносин, на виконання яких позивач і сплатив оспорювану суму грошей.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Правочин може учинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв`язку.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 2 статті 643 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки.

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 910/9817/19.

Як свідчать матеріали справи 01.06.2018 між сторонами укладено договір про надання послуг з розміщення телекомунікаційного обладнання №2018/06-1а, який був підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Відповідно до п. 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2018.

В разі, якщо жодна зі сторін за 30 (тридцять) днів до дати припинення договору не виявить бажання його припинити, дія Договору автоматично подовжується на той самий термін, на який його було укладено (п. 7.2. Договору).

Матеріали справи не містять доказів звернення будь-якої сторони до іншої з повідомленням про припинення Договору, а тому суд доходить висновку, що його дію було поновлено, зокрема, на 2020-2023 роки.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору можуть здійснюватися:

- за згодою сторін;

- за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом;

- у разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом.

Також порядок розірвання договору в односторонньому порядку регулює стаття 188 Господарського кодексу України, згідно з якою, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, має надіслати пропозицію про це контрагенту.

У разі односторонньої відмови від зобов`язання в повному обсязі договір вважається розірваним, як правило, з моменту одержання контрагентом повідомлення про відмову однієї із сторін від зобов`язання.

Договір може бути розірваний достроково тільки за взаємною згодою Сторін або в інших випадках, згідно з чинним законодавством України (п. 7.4. Договору).

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що сторона, яка бажає розірвати договір достроково повинна письмово про це повідомити іншу сторону, не пізніше, ніж за 30 (тридцять) днів до запланованої дати розірвання.

Суд установив, що позивач не звертався до відповідача з листом про розірвання Договору.

У даному випадку позивач звернувся до відповідача з вимогою від 23.06.2023 про повернення грошових коштів у сумі 13'950 грн. Водночас вказаний лист не містить повідомлення про розірвання Договору, а тому суд доходить висновку, що станом на даний час спірний договір є діючим.

Більш того, відповідачем надано акти виконаних робіт за період з 01 листопада 2020 по 01 червня 2023 року, які були підписані обома сторонами, що підтверджує факт виконання сторонами Договору протягом 2020 - 2023 років.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для пред`явлення позивачем відповідного позову до суду із посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки судом встановлений факт існування між сторонами саме договірних відносин та факт здійснення позивачем оплат саме в межах укладеного між сторонами договору.

Суд зазначає, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер відносин виключає можливість застосування до них положень ст.1212 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення суми безпідставно набутих коштів у розмірі 13'950 грн.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, керуючись приписами ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 73-74, 76-80, 123, 124, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "РАДІО-ЛІНК" (61168, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 319, кв. 394, ).

Відповідач - Державне підприємство "Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат" (62103, Харківська обл., Богодухівський р-н., с. Лозова, вул. Агрошкільна, 14, ).

Суддя І.В. Трофімов