РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2023Справа № 910/15029/23

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЄВРОІНС УКРАЇНА"

про стягнення коштів у розмірі 82 815,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Альфа Страхування" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЄВРОІНС УКРАЇНА" (далі - відповідач, Компанія) про стягнення коштів у розмірі 82 815,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/15029/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

19.10.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Компанії надійшов відзив на позовну заяву.

27.10.2023 позивачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подана відповідь на відзив.

Будь-яких інших заяв чи клопотань сторонами до суду не подано.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТОВ «Торговий Дім «Міст Експрес» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.1567715.714 (далі - договір страхування), за яким ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було застраховано майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки «Рено», державний номер НОМЕР_1 .

26.08.2021 року на 38 км + 150 м автодороги Т-16-06 «КПП «Виноградівка» -Болград» сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого транспортного засобу «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Renault Dokker», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Южного міського суду Одеської області від 23.09.2021 у справі № 519/907/21 винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_1 , та притягнуто до адміністративної відповідальності.

27.08.2021 Страхувальником було подано до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно з рахунком СТО, наданого ПП ОСОБА_3 , №010222/2 від 01.02.2022, вартість відновлювального ремонту, автомобіля марки «Рено» державний номер НОМЕР_1 , становить 85 000,00 грн.

З метою визначення розміру збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце 26.08.2021, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до Звіту № 96630 від 06.10.2021 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля марки «Рено» державний номер НОМЕР_1 , становить 113 216,64 грн.

Відповідно до вищезазначеного рахунку СТО, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 83 815,00 грн (за вирахуванням франшизи передбаченої умовами договору страхування № 046.1567715.714 від 01.03.2021). На підтвердження вказаних обставин Товариством представлено суду копію платіжного доручення № 13907 від 06.04.2022.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, страховик, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення спірної ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» за полісом № АР/5316778 (далі - поліс). Згідно з полісом № АР/5316778, ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн. Крім того, умовами полісу передбачена франшиза у розмірі 1 000,00 грн.

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля марки «Фольцваген», державний номер НОМЕР_2 на момент ДТП.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АР/5316778, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у ПрАТ «СК Альфа Страхування» виникло право вимоги до відповідача щодо сплати виплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 82 815,00 грн (за вирахуванням франшизи у розмірі 1000 грн).

Пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в його здійсненні протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

11.04.2022 представником ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було надіслано Заяву на виплату страхового відшкодування в порядку регресу на електронну пошту ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (, ).

11.04.2022 на електронну пошту представника ПрАТ «СК «Альфа Страхування» була отримана відповідь від ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» що справу було зареєстровано за номером 31017/1.

Проте відповідач зазначену суму страхового відшкодування позивачу не сплатив, що зумовило звернення товариства з цим позовом до суду.

Компанія у своєму відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 16.05.2023 відповідачем було отримано заяву ТОВ «Доступні фінанси» про здійснення страхового відшкодування на їх користь, зокрема, по страховій справі № 0193.206.22.62, право вимоги за якою було придбано у ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Разом з тим, відповідач зазначає, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна», керуючись ризик-орієнтованим підходом та на виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», має право не здійснювати виплату страхового відшкодування на користь клієнта (кредитора) у зв`язку із наявністю високого ступеня ризику підозрілої фінансової операції, наявністю у клієнта (кредитора) кінцевого бенефіціарного власника громадянина Російської Федерації, включеного до санкційних списків, та власне прямою забороною, встановленою пунктом 3 частиною 4 статті 15 вказаного Закону. 08.06.2023 відповідачем було повідомлено ТОВ «Доступні фінанси» про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування.

На спростування доводів Компанії позивач у своїй відповіді на відзив зазначив, що 15.09.2023 ТОВ «Доступні фінанси» повідомило (направило) ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» листом (вих № 48/41-71 від 12.09.2023) про те, що укладений договір про відступлення права вимоги є нікчемним, а тому перехід права вимоги по страховій справі № 1920.206.21.32 не відбувся, у зв`язку із чим ТОВ «Доступні фінанси» не набуло права на стягнення 8 3815,00 грн з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Вказаний лист відповідач отримав 19.09.2023, що підтверджується трек-номером поштового відправлення № 218 та поштовим вкладенням (описом) у конверт. Оскільки за твердженням Товариства перехід права вимоги не відбувся, кредитором за вимогою на суму 83 815,00 грн є саме позивач. Крім того, Товариство зауважило, що саме на стадії виконання судового рішення у даній справі відповідні визначені законодавством посадові особи повинні надавати правову оцінку обставинам, за котрих, на переконання відповідача, товариство-позивач підпадає під дію мораторію, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2021 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

У даній справі, позивачем у справі є Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Альфа Страхування».

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань бенефіціарним власником з непрямим вирішальним впливом та відсотком частки статутного капіталу в розмірі 31.29 вказаної юридичної особи є фізична особа, яка рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 19.10.2022 № 726/2022 включена до переліку фізичних осіб, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) під № 656.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права (стаття 2 Закону України «Про санкції»).

У частині 1 статті 4 Закону України «Про санкції» визначено, що видами санкцій згідно з цим Законом є, зокрема, блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; обмеження торговельних операцій; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Крім того, згідно з підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «…Для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті…».

Отже дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань. З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений в постанові Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання. Подібний висновок наведено в постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 925/1248/21, від 09.08.2023 у справі № 922/1589/22, від 08.11.2023 у справі № 915/18/23.

Зі змісту пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 убачається, що встановлений у ньому мораторій (заборона) поширюється на виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або особи, визначені наявністю певних обставин.

З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що право позивача на отримання страхового відшкодування може бути реалізованим тільки після скасування державною владою України прямої заборони виконання зобов`язань на користь позивача

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги вказане, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки наявне у позивача право на страхове відшкодування не може отримати примусовий судовий захист в силу наявних законодавчих обмежень в умовах воєнного стану в Україні.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Альфа Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЄВРОІНС УКРАЇНА" про стягнення коштів у розмірі 82 815,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ