РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2023Справа № 910/12351/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Божка О.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Політичної партії "ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ"

про визнання недійним одностороннього правочину

представники сторін:

від позивача: Ратич Х.О.

від відповідача:Левченко В.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Політична партія "ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді односторонньої відмови ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" від договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що односторонній правочин відповідача про відмову від договору оренди суперечить вимогам розумності та справедливості, порушує норми п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а безпідставна вимога відповідача про звільнення орендованих приміщень у триденний строк, при умові не визначення чітких строків у п. 9.4 договору, ставить позивача в завідомо невигідне становище.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарським судом міста Києва ухвалою від 17.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12351/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 21.09.2023.

31.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву .

12.09.2023 від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 21.09.2023.

Протокольною ухвалою від 21.09.2023 суд задовольнив клопотання позивача та відклав підготовче засідання на 28.09.2023.

Протокольною ухвалою від 28.09.2023 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 19.10.2023.

19.10.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому позивач також просив встановити додатковий строк на подання відповідей учасників ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" на адвокатський запит від 04.10.2023.

У підготовчому засіданні 19.10.2023 суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про встановлення додаткового строку на подання відповідей учасників ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" на адвокатський запит від 04.10.2023 та про залишення без розгляду клопотання позивача від 19.10.2023 про долучення доказів до матеріалів справи, з огляду на таке.

Так, обґрунтовуючи вказане клопотання позивач зазначив, що 04.10.2023 звернувся з адвокатськими запитами до відповідача та юридичних осіб, які є його засновниками, з проханням надати інформацію, зокрема, чи звертався директор відповідача до Наглядової Ради товариства для отримання дозволу/погодження на вчинення одностороннього правочину про розірвання договорів оренди, однак станом на 18.10.2023 відповіді на адвокатські запити не отримав.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

В порушенням приписів вказаних статтей позивач в позовній заяві не зазначав про те, що має намір звернутись з адвокатськими запитами та надати додаткові докази до суду.

Згідно з ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Жодних поважних причин неподання доказів разом із позовної заявою позивачем не зазначено, як і не вказано причин незазначення про намір подати додаткові докази та причин, з яких докази не могли бути подані у зазначений строк.

Крім того, докази, щодо яких позивач просить встановити додатковий строк для подання, не стосуються правовідносин сторін у даній справі, оскільки позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний односторонній правочин суперечить вимогам розумності та справедливості, порушує норми п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а не відсутністю погодження на вчинення одностороннього правочину.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення додаткового строку на подання відповідей учасників ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" на адвокатський запит від 04.10.2023.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи відсутність будь-яких обґрунтувань неможливості направлення адвокатських запитів до подачі позовної заяви та надання доказів звернення з запитами разом із позовною заявою, суд дійшов висновку про залишення без розгляду клопотання позивача від 19.10.2023 про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 19.10.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.11.2023.

09.11.2023 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення судового по суті на 23.11.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 23.11.2023 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.11.2023 заперечив проти позовних вимог.

У судовому засіданні 23.11.2023 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2019 між сторонами укладено договір оренди нежитлових приміщень № к-206, строк дії якого було автоматично продовжено до 31.12.2023.

Однак, 03.07.2023 позивач отримав від відповідача лист вих. № 107 від 26.06.2023 про односторонню відмову від договору з 03.07.2023 з вимогою звільнити орендовані приміщення в строк до 06.07.2023 та повернути їх за актом приймання-передачі, з посиланням на п. 9.4 договору.

Позивач зазначає, що п. 9.4 договору не встановлює чіткі строки, протягом яких позивач зобов`язаний звільнити орендовані приміщення у разі дострокового припинення договору. Відповідач, надавши позивачу лише 3 дні для звільнення орендованих приміщень, порушив визначені ч. 3 ст. 13 ЦК України межі здійснення цивільних прав, а саме щодо недопущення дії особи, що мають ознаки зловживання правом.

На переконання позивача, одностороння відмова відповідача від договору в цілому є такою, що суперечить вимогам розумності та справедливості, порушує норми п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, закладає підвалини для зловживання правом, порушує норми ч. 1 ст. 627 ЦК України , оскільки виходить за межі свободи договору.

Також позивач вказує, що керуючись правилом contra proferentem, п. 9.4 договору необхідно тлумачити на користь позивача.

Крім того, дії відповідача суперечать п. 9.6 договору, оскільки відповідач зобов`язаний був надіслати повідомлення про відмову від договору за три календарні місяці до бажаної дати припинення договору та додати проект додаткової угоди.

Позиція відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з таких підстав:

- від часу укладення договору № к-206 відповідач жодного разу не сплатив позивачу орендну плату, чим грубо порушує умови договору, що підтверджується судовими рішеннями у справах № 910/13719/21, № 910/8651/22,;

- достатність коштів для вчасного та повного виконання грошових зобов`язань позивача перед відповідачем підтверджується відповідями Національного агентства з питань запобігання корупції, якими підтверджено здійснення державного фінансування статутної діяльності позивача;

- враховуючи повну несплату позивачем орендної плати, керуючись п. 9.4, 9.9 договору відповідач засобами поштового зв`язку направив на адресу місцезнаходження позивача повідомлення про дострокове розірвання договору;

- умовами договору оренди (зокрема п. 9.12 ) чітко передбачено строк повернення приміщення у випадку дострокового розірвання договору;

- як станом на 07.07.2023, так і станом на дату подання відзиву позивач не звільнив орендовані приміщення ;

- договором чітко встановлений строк протягом якого, у разі дострокового розірвання договору, орендар повинен звільнити приміщення, а тому відсутні підстави для застосування правила contra proferentem;

- як положеннями чинного законодавства, так і умовами спірного договору передбачено право орендодавця в односторонньому порядку достроково розірвати договір оренди, відсутні будь-які підстави для визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді односторонньої відмови ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" від договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

15.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" (далі - орендодавець) та Політичною партією "ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ" (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № к-206 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення, визначені в п. 1.2 договору, а орендар зобов`язується прийняти їх та сплачувати орендодавцю орендну плату.

Згідно з п. 1.2 договору нерухомим майном, що передається в оренду за даним договором, є нежилі приміщення загальною площею 1674,27 кв. м, розташовані на першому поверсі будівлі (літ. Н), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16 (далі - приміщення).

У пункті 2.1 договору сторони погодили, що орендодавець передає орендарю приміщення у користування на підставі акту приймання-передачі нежитлових приміщень, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до Акта приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.11.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 1674,27 кв. м, розташовані на першому поверсі будівлі головного виробничого корпусу (літ. Н), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16.

Згідно з п. 4.2 договору строк оренди приміщень за даним договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та закінчується 31.12.2019.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що по закінченню календарного року, цей договір автоматично пролонговується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про його припинення не пізніше ніж за 1 (один) календарний місяць до закінчення відповідного календарного року.

Згідно з п. 6.1, п. 6.2 договору орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями за даним договором, встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у наступному розмірі 400,00 грн за 1 (один) квадратний метр приміщення на місяць. Загальна сума місячної орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями, визначається шляхом множення щомісячного орендного платежу, вказаного в п. 6.1. цього договору, на площу приміщення, вказану в п. 1.2 цього договору, та становить 669708,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено ряд додаткових угод до договору, зокрема № 01 від 01.04.2020, № 02 від 30.04.2020, № 03 від 27.05.2020, № 04 від 22.06.2020, № 05 від 23.07.2020 та № 06 від 31.12.2020, якими внесено зміни до пунктів 6.1, 6.2 договору, а саме з 01.04.2020 по 31.01.2021 встановлено розмір місячної орендної плати в сумі 334 854,00 грн.

Пунктом 7.3.3. договору передбачено право орендодавця відмовитись від договору або вимагати дострокового розірвання договору у випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

У пункті 7.4.3. договору визначено обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У розділі 9 договору сторони погодили порядок зміни та припинення договору.

Відповідно до пункту 9.1. договору всі зміни до договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення сторонами додаткових угод у письмовій формі.

Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вимагати повернення приміщень у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати та/або комунальних платежів, встановлених договором, більше ніж на 30 (тридцять календарних днів (незалежно від часткової сплати). У цьому випадку орендодавець надсилає на адресу орендаря письмове повідомлення про дострокове припинення цього договору у зв`язку з порушенням орендарем строків оплати орендних та інших платежів, передбачених договором (п. 9.4. договору).

Згідно з п. 9.6 договору будь-яка із сторін договору має право в односторонньому порядку відмовитись від даного договору, письмово повідомивши про це іншу сторону у строк не менше ніж за 3 календарних місяці до дати припинення договору, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду до цього договору.

Пунктом 9.9. договору визначено, що про дострокове розірвання дії договору сторона письмово повідомляє іншу сторону шляхом вручення повноважному представнику іншої сторони відповідного повідомлення особисто в руки під розпис або шляхом надсилання такого повідомлення листом з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження сторони, визначеної договором. Датою повідомлення про дострокове розірвання дії договору вважається дата вручення відповідного повідомлення під розпис представнику відповідної сторони. У випадку, коли повідомлення про дострокове розірвання договору надсилалося рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням про вручення, датою повідомлення про дострокове розірвання дії договору вважається дата його отримання одержувачем (однією із сторін).

У разі дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору звільнити приміщення та повернути їх орендодавцеві (п. 9.12. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2023 відповідач надіслав позивачу лист вих. № 107 від 26.06.2023, в якому зазначив, що починаючи з листопада 2019 року по сьогоднішній день (тобто вже понад три роки) позивачем порушуються зобов`язання за договором оренди № к-206 від 15.10.2029 з оплати орендних платежів внаслідок чого заборгованість складає 20 441 847,04 грн та керуючись п. 9.4 договору заявив про односторонню відмову від договору оренди з 03.07.2023 та вимагав звільнити орендовані приміщення в строк до 06.07.2023 включно та повернути їх за актом приймання-передачі (повернення) приміщень шляхом його підписання.

Вказаний лист надіслано на адресу позивача 29.06.2023 та отримано позивачем 03.07.2023.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що на переконання позивача, одностороння відмова ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" від договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019 є недійсним правочином, оскільки суперечить вимогам розумності та справедливості, порушує норми п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, закладає підвалини для зловживання правом, порушує норми ч. 1 ст. 627 ЦК України , оскільки виходить за межі свободи договору.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У той же час, недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 ЦК України у судовому порядку.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про відмову від договору оренди.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019.

До відносин за договором оренди застосовуються положення параграфа 1 глави 58 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. Подібні правові висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №910/5206/20.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

З викладеного вбачається, що право на односторонню відмову від договору оренди передбачено законодавством.

Крім того, відповідно до п. 9.4 укладеного між сторонами договору орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вимагати повернення приміщень у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати та/або комунальних платежів, встановлених договором, більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів (незалежно від часткової сплати). У цьому випадку орендодавець надсилає на адресу орендаря письмове повідомлення про дострокове припинення цього договору у зв`язку з порушенням орендарем строків оплати орендних та інших платежів, передбачених договором.

Тобто у даному випадку право відповідача на односторонню відмову від договору передбачено як чинним законодавством України, так і укладеним між сторонами договором.

У розгляді даного спору суд вертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №910/11397/18 у спорі про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору, згідно з яким: "У разі коли законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи".

Як встановлено судом вище, направляючи лист про односторонню відмову від договору оренди № 107 від 26.06.2023, відповідач послався на порушення строків сплати орендної плати та інших платежів та на п. 9.4 договору.

Згідно із ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 6.5 договору орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця, вказаний у даному договорі (якщо реквізити іншого рахунку не будуть повідомлені орендодавцем у письмовій формі), за кожний поточний місяць не пізніше 10 (десятого) числа кожного поточного місяця, протягом якого орендарем використовуються приміщення на підставі даного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2022 у справі № 910/13719/21, яке залишено без змін постановою від 17.01.2023, первісні вимоги задоволено частково та стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" 10 045 620,00 грн основного боргу, 449 190,40 грн пені, 628 688,38 грн інфляційних втрат, 213 866,55 грн 3% річних та 170 060,48 витрат по сплаті судового збору; в зустрічному позові Політичної партії «Європейська Солідарність» відмовлено повністю.

Вказаним рішенням встановлено порушення орендарем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019 щодо своєчасної сплати орендної плати у період з листопада 2019 року по червень 2021 року внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 10 045 620,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного рішення суду як в добровільному, так і в примусовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі № 910/8651/22 позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з Політичної партії "Європейська Солідарність" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" 5 357 664,00 грн основного боргу, 168 482,03 грн пені, 832 670,28 грн інфляційних втрат, 105 868,92 грн 3% річних, 96 970,28 грн витрат по сплаті судового збору.

Даним рішенням встановлено порушення орендарем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019 щодо своєчасної сплати орендної плати у період з липня 2021 року по лютий 2022 року внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 5 357 664,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду № 910/8651/22 від 12.04.2023, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.06.2023, рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 у справі № 910/8651/22 змінено в частині стягнення суми пені.

Доказів виконання вказаного рішення суду матеріали справи не містять.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, факти встановлені рішеннями судів у справах № 910/13719/21, 910/8651/22 щодо неналежного виконання позивачем зобов`язання з оплати орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень № к-206 від 15.10.2019 повторного доведення не потребують та підтверджують, що позивач допустив порушення строку сплати орендної плати більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів.

Крім того, позивачем не надано доказів повної оплати орендної плати починаючи з вересня 2022 року по червень 2023.

З урахуванням викладеного, оскільки умовами договору погоджено право на односторонню відмову від договору, враховуючи порушення позивачем строку сплати орендної плати більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів, суд дійшов висновку про правомірність односторонньої відмови відповідача від договору, що викладена у листі вих. № 107 від 26.06.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Аналогічні умови погоджені сторонами у п. 9.9 договору, що свідчить про те, що спірний договір оренди є розірваним в односторонньому порядку з 03.07.2023.

Щодо посилання позивача на те, що п. 9.4 не встановлює чіткі строки, протягом яких позивач зобов`язаний звільнити орендовані приміщення у разі дострокового припинення договору, а відповідач, надавши позивачу лише 3 дні для звільнення орендованих приміщень, порушив визначені ч. 3 ст. 13 ЦК України межі здійснення цивільних прав, а саме щодо недопущення дії особи, що мають ознаки зловживання правом, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 5.1 договору протягом 3 (трьох) робочих днів по закінченню строку оренди, визначеного п. 4.2 даного договору, орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцю, а орендодавець прийняти на підставі акту приймання-передачі приміщень, що підписується сторонами.

Згідно з п. 9.12 договору у разі дострокового розірвання даного договору орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору звільнити приміщення та повернути їх орендодавцеві.

Отже, умовами договору чітко передбачено, що в разі його закінчення/дострокового припинення орендоване приміщення має бути повернуто орендарем орендодавцю протягом 3 (трьох) робочих днів.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Позивач самостійно, на власний розсуд підписав та погодив умови договору саме в такій редакції, погодившись із встановленим строком для звільнення орендованого приміщення, а тому безпідставним є посилання позивача на ч. 3 ст. 13 ЦК України.

Направляючи лист № 107 від 26.06.2023 про односторонню відмову від договору та встановлюючи строки повернення приміщення з оренди, відповідач діяв відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відсутні будь-які підстави стверджувати про наявність зловживання відповідачем правами.

Більше того, зазначені в листі строки звільнення приміщення не впливають на дійсність односторонньої відмови від договору.

Крім того, як зазначає відповідач, та не спростовано позивачем, станом на дату звернення з позовом до суду позивач приміщення не повернув, хоча з моменту отримання листа минуло більше чотирьох місяців.

Позивачем не доведено що одностороння відмова ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" від договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019 суперечить вимогам розумності та справедливості.

Щодо посилання позивача на те, що дії відповідача суперечать п. 9.6 договору, оскільки відповідач не надіслав відмову від договору за три календарні місяці з проектом додаткової угоди, то вказані доводи позивача є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.6 договору будь-яка із сторін договору має право в односторонньому порядку відмовитись від даного договору, письмово повідомивши про це іншу сторону у строк не менше ніж за 3 календарних місяці до дати припинення договору, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду до цього договору.

Суд зазначає, що дані положення договору застосовуються за наявності інших підстав для розірвання договору в односторонньому порядку, відмінних від підстави, що визначена пунктом 9.4 договору, а тому за наявності прострочення позивачем сплати орендної плати більше ніж на 30 днів, у відповідача не було обов`язку керуватись п. 9.6. договору .

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, судом дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді односторонньої відмови ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" від договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019.

ВИСНОВКИ СУДУ.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Політичної партії "ЄВРОПЕЙСЬКА СОЛІДАРНІСТЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" про визнання недійсним одностороннього правочину у вигляді односторонньої відмови ТОВ "ПІДПРИЄМСТВО "КИЇВ" від договору оренди нежитлових приміщень №к-206 від 15.10.2019.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.12.2023.

Суддя С.О. Турчин