ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/609/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

про стягнення 512 650 635, 54 грн

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Налапко Ю.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Пясецький Д.В.;

від відповідача: не з`явився;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі відповідач) про стягнення 512 650 635, 54 грн, з яких: 48 682 458, 22 грн пеня, 70 691 477, 60 грн 3 % річних та 393 276 699, 72 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-222-ВТВ від 04.01.2013, в частині своєчасної оплати отриманого газу.

2. Стислий виклад позицій відповідача

У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову та зокрема зазначає, що внаслідок дії/бездіяльності третіх осіб тариф на розподіл природного газу, встановлений для відповідача, не відповідає критерію економічної обґрунтованості, оскільки передбачає неповну компенсацію нормативно передбачених витрат газу (ВТВ та ВТР) під час здійснення його господарської діяльності, що призвело до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1. договору та є на його думку форс-мажорними обставинами, а тому у відповідача відсутній обов`язок зі сплати заборгованості та штрафних санкцій за договором На підтвердження настання форс-мажорних обставин надає сертифікат Торгово-промисловою палатою № 5850 від 17.02.2016 та вказує, що прийняття остаточного судового рішення в справі 826/8126/17 за позовом до НКРЕКП про встановлення економічно-обґрунтованого тарифу, вказуватиме на закінчення дії форс-мажорних обставин.

Також зазначає, що нарахування 3 % та інфляційних втрат, здійснені позивачем за період з 09.02.2018 по 17.07.2020 поза межами строку позовної давності та посилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України, просить зменшити розмір нарахованої позивачем пені.

3. Процесуальні дії в справі

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз" (далі відповідач) про стягнення 162 100 197, 14 грн, з яких: 19 759 444, 77 грн 3 % річних, 48 682 458, 22 грн пеня та 93 658 294, 14 грн інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 03.05.2018.

27.04.2018 від представника відповідача надійшов відзив.

У підготовче засідання 03.05.2018 з`явились сторони. Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.05.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07.06.2018.

04.06.2018 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження в справі №911/609/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/11643/17 та до розгляду клопотання про відстрочку виконання рішення суду в справі № 911/1173/16.

07.06.2018 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому міститься клопотання про поновлення строку на її подання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2018 поновлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та зупинено провадження в справі №911/609/18 до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №910/11643/17 та у справі з розгляду клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 у справі №911/1173/16.

28.10.2019 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження в справі.

16.12.2020 від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження в справі.

10.02.2021 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

11.02.2021 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів сплати судового збору до матеріалів справи.

04.07.2023 від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження в справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.07.2023 поновлено провадження в справі та призначено підготовче засідання на 25.07.2023.

13.07.2023 від представника позивача надійшло клопотання про повернення судового збору.

17.07.2023 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій зазначає, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором позивачем здійснено розрахунок нарахованих штрафних санкцій станом на 01.06.2023, а тому просить стягнути з відповідача 512 650 635, 54 грн, з яких: 48 682 45, 22 грн пеня, 70 691 477, 60 грн 3 % річних та 393 276 699, 72 грн інфляційні втрати. Також зазначає, що не підтримує раніше подану заяву про збільшення позовних вимог та просить залишити її без розгляду.

У підготовче засідання 25.07.2023 з`явились сторони. Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.08.2023.

03.08.2023 від представника відповідача надійшли пояснення, в яких містить заява про застосування строків позовної давності та клопотання про зменшення пені.

У судове засідання 08.08.2023 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся належним чином. Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2023 перейдено з стадії по суті на стадію підготовчого провадження, заяву позивача про збільшення позовних вимог залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали та призначено підготовче засідання на 12.09.2023.

18.08.2023 від представник позивача надійшло клопотання про продовження строків для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2023 заяву позивача про продовження строку для усунення недоліків задоволено та продовжено строк для усунення недоліків до 29.08.2023.

23.08.2023 від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків зави про збільшення позовних вимог, у якому просить залишити без розгляду подане ним клопотання про повернення судового збору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.08.2023 прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог та продовжено розгляд справи з її урахуванням.

12.09.2023 від представника відповідача надійшли пояснення, в яких міститься заява про застосування строку позовної давності та клопотання про зменшення розміру пені.

У підготовче засідання 12.09.2023 з`явилися сторони, враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, прокольною ухвалою від 12.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2023.

21.09.2023 до Господарського суду Київської області суду від Північного апеляційного господарського суду надійшла ухвала від 19.09.2023, відповідно до резолютивної частини якої Північний апеляційний господарський суду витребовує з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/609/18, у зв`язку з надходженням апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.08.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2023 зупинено провадження в справі до розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу суду від 22.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Київоблгаз» на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.08.2023.

16.10.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 17.10.2023.

19.10.2023 матеріали справи №911/609/18 повернулись до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.10.2023 поновлено провадження в справі 911/608/18 та призначено справу до розгляду по суті на 07.11.2023.

07.11.2023 від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява, клопотання про відкладення засідання призначеного на 07.11.2023 на іншу дату, у зв`язку з його зайнятість в іншому судовому засіданні та клопотання про повернення у підготовче засідання.

У судове засідання 07.11.2023 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився. Суд, з урахуванням думки представника позивача, протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження, з огляду його необґрунтованості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2023 зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" про визнання недійсним пункту договору та додані до неї документи повернуто заявнику, з підстав викладених в ухвалі суду, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено судове засідання на 21.11.2023.

21.11.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, в зв`язку з необхідністю розгляду апеляційним судом його апеляційної скарги на ухвалу суду від 07.11.2023 та його необхідністю взяти участь у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні

У судове засідання 21.11.2023 з`явився представник позивача, відповідач у засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, в задоволені якого заперечував представник позивач, суд протокольно відмовив у його задоволенні, з огляду на таке.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Так, при розгляді клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи судом враховано наступне:

по-перше, доказів які б підтверджували поважність причини неприбуття представника відповідача в судове засідання 21.11.2023 останнім суду не надано;

по-друге, представник відповідача в разі відсутності можливості приймати особисто участь в судовому засіданні 21.11.2023 в Господарському суді Київської області не був позбавлений можливості звернутися з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції;

по-третє, починаючи з 02.04.2018 (ухвала про відкриття провадження в справі) відповідач мав можливість надати всі необхідні документи та пояснення на підтвердження своєї правової позиції в справі, оскільки про перебування справи в провадженні суду відповідачу було відомо ще з 11.04.2018 (тобто більше 5-ти років) після отримання ухвали про відкриття провадження в справі від 02.04.2018;

по-четверте в судове засіданні 07.11.2023 відповідач не з`явився та ухвалою суду від 07.11.2023 задоволено клопотання останнього про відкладення розгляду справи, тобто неявка відповідача в судове засідання призначене на 21.11.2023 повторна, відповідно до п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи, за умови його належного повідомлення про розгляд справи, у разі його повторної неявки в судове засідання незалежно від причин неявки;

по-п`яте відповідачем не надано доказів відкриття Північним апеляційним господарським судом провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу суду від 07.11.2023 та станом на 21.11.2023 до Господарського суду Київської області не надходило ухвали суду щодо відкриття провадження за апеляційною скаргою відповідача на ухвалу суду від 07.11.2023 та витребування матеріалів справи.

Згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (п.10. ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України ).

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч.2 ст.114 Господарського процесуального кодексу України ).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу в цьому судовому засіданні, без участі представника відповідача.

Також відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в процесі розгляду справи відповідач змінив найменування на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", а тому суд замінює назву відповідача з Публічного акціонерного товариства "Київоблгаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз".

Представник позивача в судовому засіданні 21.11.2023 надав пояснення по суті позовних вимог, просив позов задовольнити, заперечував щодо застосування наслідків спливу позовної давності та заперечував щодо задоволення клопотання позивача про зменшення розміру нарахованої відповідачу пені.

У судовому засіданні 21.11.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

04.01.2013 між позивачем (далі - продавець) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-222-ВТВ (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору (із змінами відповідно до додаткової угоди № 11 від 22.12.2014) продавець зобов`язується передати у власність покупцю в 2013- 2015 роках природний газ, виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця (п.1.2. договору).

Згідно із п. 6.1. договору, (із змінами відповідно до додаткової угоди № 11 від 22.12.2014) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Відповідно до п.7.2. договору в разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 8.1. договору сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п.8.2. договору).

Згідно із п.8.3. договору сторони зобов`язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства (п.8.3. договору).

Пунктом 9.2. договору погоджено, що строк у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю в 3 роки.

У статті 11 договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2014) сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 21.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в період з січня 2013 року по грудень 2015 року природний газ в обсязі до 214 568,005 тис.куб.м згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013, 31.08.2013, від 30.09.2013, від 31.10.2013, від 30.11.2013, від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014, 31.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 31.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10..2014, від 30.10.2014, від 31.12.2014, від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015, від 31.05.2015, від 30.06.2015, від 31.07.2015, від 31.08.2015, 30.09.2015, від 30.11.2015 та від 31.12.2015 на загальну суму 1 138 757 701, 93 грн.

Сторонами вказані вище акти підписано та скріплено печатками без зауважень та заперечень.

17.02.2016 Торгово-промисловою палатою України виданий сертифікат № 5850 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на підтвердження настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб/органів державної влади, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобов`язання, визначеного п.6.1. договору № 13-222-ВТВ по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, які настали з 01.05.2014 та тривали станом на 17.02.2016.

На виконання умов договору, відповідач листом від 23.02.2016 повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов`язань за договором, до якого додано копію вказаного вище сертифіката.

Відповідач станом на 10.03.2016 частково оплатив отриманий природний газ у розмірі 768 717 890, 15 грн, а тому неоплаченим залишився природний газ на суму 370 039 811, 78 грн (1 138 757 701, 93 грн - 768 717 890, 15 грн).

У квітні 2016 року позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача в справі за № 911/1173/16 про стягнення 397 789 609, 75 грн, з яких: 370 039 811, 78 грн основний борг, 25 978 534, 27 грн пені нарахованих за період до 10.03.2016 та 1 771 263, 70 грн 3% річних нарахованих за період до 10.03.2016.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі за № 911/1173/16 позов задоволено частково, припинено провадження в частині стягнення 188 873, 46 грн основного боргу, стягнуто з відповідача на користь позивача 347 075 486, 01 грн основного боргу, 25 845 397, 43 пені, 1 762 186, 19 грн 3% річних та 194 791, 49 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Відповідачем у справі № 911/1173/16 не заперечувалось, що позивачем було передано, відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 1 338 757 701, 93 грн, проте не сплачено в повному обсязі отриманий природний газ.

Так, 30.03.2016 та 31.03.2016 відповідачем сплачено 22 775 452, 31 грн, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 22 775 452, 31 грн, також після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено 188 873, 46 грн боргу, що стало підставою для припинення провадження в справі в цій частині.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 в справі за № 911/1173/16 вказане вище рішення суду скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2017 в справі за № 911/1173/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 скасовано, а рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 залишено в силі.

06.07.2017 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі за № 911/1173/16, яке набрало законної сили 03.07.2017, видано наказ.

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України постановою від 11.10.2017 в справі за № 911/1173/16 відмовила в задоволенні заяви відповідача про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 03.07.2017 та поновила виконання рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі № 911/1173/16.

У подальшому відповідачем сплачено на користь позивача 34 554 296, 10 грн, а саме: 21.07.2016 в сумі 5 454 296, 10 грн, 08.08.2017 в сумі 60 000, 00 грн, 09.08.2017 в сумі 60 000, 00 грн та 07.06.2019 в сумі 29 000 000, 00 грн, а тому рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі № 911/1173/16 повністю не виконано.

Разом з тим питання щодо стягнення інфляційних втрату справі № 911/1173/16 судом не вирішувалось.

Позивач зазначає, що рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі за № 911/1173/16 повністю не виконано, тому враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого газу, просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 11.03.2016 по 20.07.2016 в розмірі 48 682 458, 22 грн, 70 691 477, 60 грн 3% річних за період з 11.03.2016 по 01.06.2023 та 393 276 699, 72 грн інфляційних втрат за період з лютого 2016 року по травень 2023 року.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі за № 911/1173/16, яке набрало законної сили 03.07.2017 (постанова Вищого господарського суду України від 03.07.2017), було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого природного газу, та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Як убачається з матеріалів справи рішення Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі за № 911/1173/16 відповідачем повністю не виконано.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України

Частиною 1 статті 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у сумі 70 691 477, 60 грн за загальний період з 11.03.2016 по 01.06.2023, визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрату в розмірі 393 276 699, 72 грн за період з лютого 2016 року по травень 2023 року, суд зазначає, що він виконаний вірно, а тому суд визнає його обґрунтованим та приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 11.03.2016 по 20.07.2016 у розмірі 48 682 458, 22 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п.7.2. договору в разі невиконання покупцем умов п.6.1. договору він зобов`язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 11.03.2016 по 20.07.2016 в розмірі 48 682 458, 22 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується посилань відповідача на те, що він звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, через те, що внаслідок дії/бездіяльності третіх осіб тариф на розподіл природного газу, встановлений для ПАТ «Київоблгаз», не відповідає критерію економічної обґрунтованості, оскільки передбачає неповну компенсацію нормативно передбачених витрат газу (ВТВ та ВТР) під час здійснення його господарської діяльності, що призвело до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1. договору, що на його думку є форс-мажорними обставинами, на підтвердження чого надає сертифікат Торгово-промислової палати № 5850 від 17.02.2016 та зазначає, що прийняття остаточного судового рішення в справі 826/8126/17 за позовом ПАТ «Київоблгаз» до НКРЕКП про встановлення економічно-обґрунтованого тарифу, вказуватиме на закінчення дії форс-мажорних обставин, суд дійшов висновку про таке.

Як зазначено судом вище на підставі ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в справі за № 911/1173/16, яке набрало законної сили 03.07.2017, не доказуються при розгляді даної справи.

Так, у рішенні Господарського суду Київської області від 11.10.2016 в справі за № 911/1173/16, суд дійшов висновку про те, що обставини, зазначені у сертифікаті №5850 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 17.02.2016 не є непереборною силою (форс-мажорними обставинами) в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України, щодо виконання обов`язку зі сплати заборгованості, та, відповідно є не підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов`язання щодо оплати природного газу так і від відповідальності за його невиконання.

Разом з тим відповідачем заявлено про зменшення розміру пені, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Отже, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи спірний договір із строком оплати відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з оплати отриманого газу та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк.

Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 у справі № 910/4176/22 зазначив, що застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/17.

Проте, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності виключних обставин для можливості зменшення розміру пені.

Суд, з огляду на матеріали справи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наслідків порушення зобов`язання, прийшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру пені, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру пені не підлягає задоволенню.

З приводу клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, як визначено ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно ч.3 ст.264 ЦК України:після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Одночасно суд зазначає, що в п.9.2. договору сторони домовились, що строк у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю в 3 роки.

Разом з тим, відповідно до положень п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того відповідно до положень п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (із подальшими змінами, внесеними Указами Президента України, які затверджені відповідними Законами України), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України

Як убачається із матеріалів справи остання оплата здійснена відповідачем 09.08.2017, а тому строк позовної давності, погоджений сторонами в п.9.2. договору, переривався та суд приходить до висновку, що трьохрічний строк позовної давності настав 09.08.2020.

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою 26.03.2018, а заява про збільшення позовних вимог здана ним до відділу поштового зв`язку 14.07.2023.

Враховуючи викладене вище та те, що строк позовної давності слив 09.08.2020, тобто в період дії спочатку карантину, а потім воєнного стану, то суд дійшов висновку, що позивачем, строк позовної давності не пропущено.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 48 682 458, 22 грн пені, 70 691 477, 60 грн 3 % річних та 393 276 699, 72 грн інфляційних втрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (08150, Київська область, Фастівський район, місто Боярка, вулиця Шевченка, будинок 178, ідентифікаційний код 20578072) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 48 682 458 (сорок вісім мільйонів шістсот вісімдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 22 коп. пені, 70 691 477 (сімдесят мільйонів шістсот дев`яносто одну тисячу чотириста сімдесят сім) грн 60 коп. 3 % річних, 393 276 699 (триста дев`яносто три мільйона двісті сімдесят шість тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн 72 коп. інфляційних втрат та 939 400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 29.11.2023.

Суддя В.М. Антонова