ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. Справа№ 910/1896/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного сервісного центру МВС

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023

у справі № 910/1896/23 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

до Головного сервісного центру МВС

про стягнення 41 354,58 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Головного сервісного центру МВС (ідентифікаційний код 40109173, адреса: 04071, місто Київ, вул. Лук`янівська, буд. 62) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (ідентифікаційний код 42129888, адреса: 54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 39/1) суму боргу в розмірі 41 354,58 грн (сорок одна тисяча триста п`ятдесят чотири гривни 58 копійок) та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривни 00 копійок).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Головного сервісного центру МВС (відповідач) заборгованості за Договором про постачання електричної енергії №100/179 від 20.01.2022 року в розмірі 41 354,58 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з непроведенням відповідачем оплати вартості спожитої електричної енергії за період з березня по травень 2022 року в розмірі 41 354,58 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Головного сервісного центру МВС (ідентифікаційний код 40109173, адреса: 04071, місто Київ, вул. Лук`янівська, буд. 62) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (ідентифікаційний код 42129888, адреса: 54017, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 39/1) суму боргу в розмірі 41 354,58 грн (сорок одна тисяча триста п`ятдесят чотири гривни 58 копійок) та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривни 00 копійок).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що:

- підтвердженням обсягів спожитої електричної енергії є дані оператору системи розподілу АТ «Херсонобленерго»;

- спірні акти та рахунки були направлені на електронну адресу отримувача електричної енергії:, а також поштовим конвертом за номером 624, який отримано уповноваженою особою відповідача 28.11.2022;

- факт поставки позивачем відповідачеві електроенергії у березні-травні 2022 року на загальну суму в розмірі 41 354,58 грн підтверджений матеріалами справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Головний сервісний центр МВС вважає рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23 незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а саме неправильно розтлумачено норми закону, який підлягав застосуванню, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, що є підставами для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне:

- суд першої інстанції залишено поза увагою той факт, що з 01.03.2022 до 01.11.2022 діяльність РСЦ ГСЦ МВС в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі призупинена, що унеможливлювало виконання п.8.2 договору;

- адміністративна будівля РСЦ ГСЦ МВС в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, яка розташована за адресою: Херсонська область, Каланчацький район, автомобільна дорога Херсон-Красноперекопськ-Сімферополь, 83 км, з 24.02.2022 знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території, що підтверджується наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (зі змінами), яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;

- споживач будь-яких актів приймання-передачі електричної енергії за березень-травень 2022 не складав та не погоджував (не підписував);

- позивачем складено акти приймання-передачі електричної енергії споживачу на підставі сформованих рахунків на сплату електричної енергії боржнику на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії, отриманих від адміністратора комерційного обліку, що суперечить п.4.1 договору;

- рахунки не можуть бути належним доказом з урахуванням позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №922/449/21, згідно якої вони є розрахунковими документами, які містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, тобто носять лише інформаційний характер;

- позивачем не вжито заходів щодо розірвання спірного договору, яке на відміну від відповідача не було в простої, вказане розірвання договору відбулось за ініціативою позивача лише 01.07.2022;

- надіслання рахунків та актів приймання-передачі електричної енергії електронною поштою не є належним доказом у справі, оскільки вказаний спосіб направлення не підтверджує їх отримання відповідачем;

- сторонами складено та підписано акт приймання-передавання товарної продукції №1 від 23.11.2022 за лютий 2022 року на суму 14 628,60 грн., який було оплачено відповідачем, що свідчить про те, що відповідачем після припинення простою вжито заходи щодо виконання своїх зобов`язань за договором, що виникли до 24.02.2022.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, вважає, що суд першої інстанції оцінив всі докази та врахував, що відповідач знаходиться у м.Київ, отже останній мав змогу виконати вимоги п.8.2 договору; посилається на те, що протягом березня-травня 2022 року оператор системи розподілу АТ «Херсонобленерго» надавав відомості щодо споживання електричної енергії споживачем (Головний сервісний центр МВС), у зв`язку з чим позивач виставляв відповідачу рахунки за спожиту електричну енергію; звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у листопаді 2022 року отримав рахунок за лютий та 23.11.2022 провів оплату по рахунку, однак, поштовою кореспонденцією рахунки були отримані відповідачем лише 28.11.2022, що підтверджується зворотнім повідомленням, тобто твердження відповідача, що ним не отримувались рахунки по електронній пошті не відповідає дійсності; зауважує, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань, суттєво впливає на фінансовий стан позивача, що в свою чергу, може призвести до неспроможності останнього постачати електричну енергію своїм споживачам, в тому числі і побутовим на території Миколаївської області.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1896/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Головного сервісного центру МВС на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1896/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного сервісного центру МВС на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23; розгляд апеляційної скарги Головного сервісного центру МВС на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

20.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (надалі - постачальник) та Головним сервісним центром МВС (надалі - споживач), в особі регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Автономній республіці Крим та м. Севастополі (філія ГСЦ МВС), укладено договір про постачання електричної енергії №100/179 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується протягом 2022 року поставити споживачу електричну енергію, за кодом ДК 021:2015 - 09310000-5 «Електрична енергія», а споживач - прийняти і оплатити спожиту електричну енергію на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2. договору найменування предмета закупівлі: електрична енергія (далі - товар), одиниці вимірювання товару визначаються умовами договору та становить: 36523 кВт/год.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна електроенергії за 1 кВт/год складає 4,05 грн з ПДВ.

За умовами п. 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем після пред`явлення постачальником рахунка на оплату поставленого товару, у порядку та на умовах визначених договором. Постачальник формує рахунки на підставі актів приймання-передачі електричної енергії отриманих від споживача.

Споживач здійснює повну оплату вартості обсягу електричної енергії по закінченню розрахункового місяця. Постачальник 7 числа наступного за розрахунковим (або в наступний робочий день після 7 числа, якщо ця дата припадає на вихідний чи святковий день) виставляє споживачу остаточний рахунок на оплату фактично спожитої електричної енергії за розрахунковий період. Виставлені постачальником рахунки за фактично спожиту електричну енергію підлягають оплаті споживачем протягом 5 робочих днів з дати отримання. (п. 4.2. договору).

Строк поставки (передачі) електричної енергії з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року включно (п. 5.1. Договору).

Місце та умови поставки (передачі) товарів визначаються згідно умов договору та додатку 1 до договору «Заява-приєднання» за місцезнаходженням адміністративної будівлі споживача: Херсонська область, Каланчацький район, автомобільна дорога Херсон-Касноперекопськ-Сімферополь, 83 км. (п. 5.2. договору).

Пунктом 8.2. договору сторонами погоджено, що сторона, що не може виконувати зобов`язання за цією угодою унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більш ніж на 30 днів, кожна із сторін у встановленому порядку має право розірвати цю угоду.

Ця угода набирає чинності з моменту укладення і діє до 31 грудня 2022 року включно (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору станом у період з березня 2022 року по травень 2022 року позивач передав до місця поставки електричну енергію у обсязі на суму в розмірі 41 354,58 грн, на підставі наступних актів про прийняття-передавання товарної продукції:

- від 31.03.2022 на суму 25 138,36 грн (рахунок №100/179/3/1 від 08.04.2022);

- від 30.04.2022 на суму 903,16 грн (рахунок №100/179/4/1 від 10.05.2022);

- від 31.05.2022 на суму 15 313,06 грн (рахунок №100/179/5/1 від 10.06.2022).

Зазначені акти та рахунки були направлені на електронну адресу отримувача електричної енергії:, а також поштовим конвертом за номером 624, який отримано уповноваженою особою відповідача 28.11.2022.

В подальшому відповідачем надіслано лист №31/1-39 від 07.12.2022 на адресу позивача, в якому відповідач на підставі п.3 ст.651 ЦК України, п. 8.4. договору зазначив про його розірвання в односторонньому порядку та просив, на підставі п. 3.1. договору, зменшити суму договору на 112 171,40 грн.

У відповідь позивач листом №03/08-73 від 18.01.2023 повідомив, що договір між сторонами достроково розірваний з 01.07.2022 року на підставі п. 6.4.4. договору та п.3.1.6. Правил роздрібного ринку електричної енергії; електрична енергія за період лютий-червень 2022 року є спожитою в обсягах, наданих постачальнику оператором системи розподілу; пропозиція щодо розірвання договору з 01.03.2022 є неприйнятною для товариства, а звернення постачальник розцінює як спробу ухилення від обов`язку виконати умови договору в частині оплати за спожиту електричну енергію за період з березня по червень 2022 року; у разі наявності інших даних щодо споживання електричної енергії в спірний період, просив надати їх до товариства для розгляду; повідомив про наявність заборгованості за договором №100/179 від 20.01.2022 в розмірі 41 354,58 грн,

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що місце, куди за договором постачалась електроенергія, знаходиться на окупованій території і електрична енергія відповідачем не споживалась. Також, відповідачем зазначено, що акти виконаних робіт за березень, квітень та травень 2022 року він не підписував. Відповідач, окрім того, посилався на дію форс-мажорних обставин.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд першої інстанції правомірно визнав договір, укладений між сторонами, належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором енергопостачання.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із продажем електричної енергії здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 і безпосередньо договором.

За приписами ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до п.38 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» комерційний облік електричної енергії - сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Пунктами 3.3.1, 3.3.2 глави 3.3 розділу ІІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила РРЕЕ), передбачено, що постачальник надає універсальні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що включають, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі, оператора системи розподілу та постачальника послуг комерційного обліку відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг. Постачальник універсальних послуг оприлюднює ціни на універсальні послуги не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування шляхом розміщення на своєму офіційному вебсайті та на своїх інформаційних стендах у центрах обслуговування споживачів.

Підпунктами 4.3, 4.12 п.4 Правил РРЕЕ, передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

На виконання умов договору позивачем сформовано рахунки на оплату за період з березня по травень 2022 року на загальну суму 41 354,58 грн. та складені відповідні акти прийняття-передавання товарної продукції на вказану суму.

Пунктами 3.1.6, 3.1.9 глави 3.1 розділу ІІІ Правил РРЕЕ передбачено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку; 2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи; 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач; 4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії; 5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики; 6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі. За наявності боргу в розмірі більшому ніж вартість електричної енергії, спожитої протягом двох попередніх місяців, електропостачальник (крім постачальника універсальних послуг та постачальника «останньої надії») має право розірвати договір про постачання електричної енергії згідно з його умовами, якщо інше не передбачено умовами договору (комерційною пропозицією). Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, спірний договір є розірваним з 01.07.2022.

При цьому, за вірними висновками суду першої інстанції, посилання відповідача на розірвання договору з підстав п. 8.4. договору є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про настання дії обставин непереборної сили, що в свою чергу визначає порядок розірвання договору в порядку визначеному ПРРЕЕ.

Окрім того, відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.5, 2.3.1, 2.5.3 розділу ІІ Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №311 (далі - Кодекс) комерційний облік електричної енергії на ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку (далі - АКО) та здійснюється постачальником послуг комерційного обліку (далі - ППКО) відповідно до вимог Закону, цього Кодексу, Правил роздрібного ринку та Правил ринку. Учасники ринку мають право вільного вибору ППКО. Послуги комерційного обліку надаються на договірних засадах. ППКО зобов`язані: 1) зареєструватися в АКО як ППКО із зазначенням функціональної ролі та доменів обліку; 2) за наявності АС ППКО зареєструвати її в АКО та укласти (у ролі ОДКО та АТКО) з АКО договір про інформаційну взаємодію на ринку електричної енергії; 3) укладати договори про надання послуг комерційного обліку та про інформаційну взаємодію в передбачених цим Кодексом випадках та в межах своєї відповідальності; 4) контролювати та підтримувати технічний стан ЗКО в ТКО відповідно до договорів, укладених з учасниками ринку; 5) після запровадження Датахабу формувати та передавати АКО та іншим ППКО електронні документи з даними щодо переліку та параметрів ТКО, для яких вони надають послуги комерційного обліку. До дати запровадження Датахабу відповідні дані передаються оператору системи та за запитом АКО; 6) формувати та передавати АКО, а також іншим учасникам ринку та ППКО електронні документи з даними комерційного обліку згідно з цим Кодексом, Правилами ринку та Правилами роздрібного ринку; 7) забезпечити можливість для АКО або його уповноважених представників виконувати перевірки їх діяльності; 8) дотримуватись вимог цього Кодексу та інших нормативно-правових актів і нормативних документів, що регламентують функціонування ринку електричної енергії; 9) ППКО, які зареєстровані в АКО за спрощеною процедурою, на виконання функціональної ролі ОЗД мають укласти договір інформаційної взаємодії з ППКО або оператором системи, що виконує функціональну роль ОДКО у відповідній області обліку; 10) надавати АКО інформацію та пояснення, а також за дорученням АКО здійснювати заходи щодо вирішення суперечок з питань комерційного обліку електричної енергії; 11) забезпечити надання послуг комерційного обліку електричної енергії замовникам у терміни, передбачені цим Кодексом або договором; 12) отримувати оплату виключно за фактично виконані роботи та надані послуги комерційного обліку відповідно до укладеного договору.

Пунктами 8.6.1, 8.6.7, 8.6.8 глави 8.6 розділу VIII та п.9.14.1 глави 9.14 розділу IX Кодексу передбачено, що зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору. Зчитування показів (збір даних) з лічильників у не побутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця. АКО має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.

У заяві-приєднанні до договору про постачання електричної енергії споживачу №100/179 від 20.01.2022 оператором системи розподілу вказано АТ «Херсонобленерго».

Ураховуючи викладені приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що функції оператора комерційного обліку по Херсонській області покладені, зокрема на АТ «Херсонобленерго», який надає дані щодо обсягів спожитих споживачем за точками обліку.

Підтвердженням обсягів спожитої електричної енергії відповідачем є дані оператору системи розподілу АТ «Херсонобленерго», відображені у звітах за березень-травень 2022 року, надані разом з позовною заявою.

Враховуючи викладене, позивачем доведено споживання відповідачем обсягів електричної енергії, вказаних у актах прийняття-передавання товарної продукції від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022.

Зазначені вище акти та рахунки були направлені на електронну поштову скриньку споживача електричної енергії:, яка вказана в реквізитах споживача у договорі №100/179 від 20.01.2022.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" листом №01-15/3193 від 22.11.2022 рахунки №100/179/3/1 від 08.04.2022, №100/179/4/1 від 10.05.2022, №100/179/5/1 від 10.06.2022 разом з актами направлені повторно на юридичну адресу відповідача за номером штрихкодовим номером 624, які отримано уповноваженою особою відповідача 28.11.2022, про що свідчть рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи (а.с.18-19).

Відповідно до умов п.4.2 договору, строк з оплати вартості спожитої електричної енергії у відповідача є таким, що настав.

Заперечення апелянта стосовно того, що ним акти не складались та не підписувались, а тому рахунки не підлягають оплаті, спростовуються положеннями укладеного між сторонами договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що факт поставки позивачем відповідачеві електроенергії у березні-травні 2022 року на загальну суму в розмірі 41 354,58 грн підтверджений матеріалами справи.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, доказів виконання умов договору в частині оплати вартості спожитої електроенергії відповідач до матеріалів справи не надав.

Щодо посилання відповідача на те, що електрична енергія не споживалась відповідачем, а відбувалось фактично постачання її на окуповану територію, а тому наявні підстави для застосування до вимог позивача дії обставин непереборної сили, за висновком суду першої інстанції правомірно враховані, проте зазначені відповідачем обставини не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Проте, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

За висновками місцевого господарського суду, з чим погоджується колегія суддів, у даному випадку відповідачем не доведено, чому саме у п`ятиденний строк, як передбачено п. 8.2. договору, він не повідомив позивача про настання дії обставин непереборної сили в письмовій формі, оскільки саме така дія з боку відповідача дала б підстави для доведення, у даних правовідносинах, обставин впливу (дії) форс-мажору та воєнного стану на спроможність відповідача виконувати свої обов`язки.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Головного сервісного центру МВС на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного сервісного центру МВС на рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.04.2023 у справі № 910/1896/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головний сервісний центр МВС.

4. Матеріали справи №910/1896/23 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко