ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа №910/216/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники сторін:

від позивача: Корсун Ю.Ю.

від відповідача: Радевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 (повне рішення складено 25.05.2023)

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 (повне рішення складено 09.06.2023)

у справі №910/216/23 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 551 230,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення 360 301,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц визнано незаконними та скасовано рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 18.01.2017 (протокол №Ц-57/4 Ком.т.) та наказ від 19.01.2017 №72/ос, у частині звільнення позивача за пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), поновлено позивача на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" АТ "Укрзалізниця" та стягнуто на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.05.2017 по 14.11.2017. Оскільки відповідачем не було виконано зазначене рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, останній просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.07.2022 до 30.12.2022 у розмірі 360 301,50 грн.

На стадії підготовчого засідання ОСОБА_1 подана до Господарського суду міста Києва заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 551 230,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 18.07.2022 по 29.03.2023, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 138 246,10 грн. Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 143 176,73 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 7 272,73 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції, здійснив нарахування середнього заробітку позивача у період з 18.07.2022 по 29.03.2023, виходячи з суми, яка визначена у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц як середньоденний заробіток позивача на момент звільнення, в сумі 799,87 грн * на 179 робочих днів, та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 143 176,73 грн. Крім того, місцевий господарський суд, враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат із складністю даної справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також доведеність позивачем надання йому адвокатом послуг професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 272,73 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування "гонорару успіху" за рахунок відповідача.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва 05.06.2023 у справі №910/216/23 стягнуто з АТ "Укрзалізниця" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 147,65 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6 120,81 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд встановив, що оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим положення цієї норми Закону в даному випадку не підлягають застосуванню, та дійшов висновку, що судовий збір стягується з обох сторін в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 виклавши резолютивну частину в іншій редакції: "Позов задовольнити повністю. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі - 551 230,50 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн та гонорар (винагороду) за позитивний результат по справі в розмірі 20% від суми стягнутого середнього заробітку, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Стягнути з відповідача судові витрати.".

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, в незадоволеній частині позовних вимог та витрат на правничу допомогу, ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, скаржник посилається на неврахування місцевим господарським судом приписів трудового законодавства, що регулює правовідносини у сфері заробітної плати. Рішення суду першої інстанції не направлено на реальний захист порушеного права, а фактично стимулює роботодавця до подальшого невиконання рішення суду про поновлення на роботі. Розмір середнього заробітку позивачем порахований вірно, а суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано реального розміру наданої професійної правничої допомоги та необґрунтовано її зменшено. Крім того, стороною позивача підтверджено належним чином надання адвокатом професійної правничої допомоги, на користь позивача та отриманням позитивного результату, з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 20% від суми стягнутої середньої заробітної плати.

Також, не погоджуючись з додатковим рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23, в частині стягнення з позивача суми судового збору в розмірі 6 120,81 грн. В іншій частини вказане рішення залишити без змін.

Скаржник посилається на те, що стягнення з позивача суми судового збору є протиправним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду, АТ "Укрзалізниця" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23, в частині задоволених позовних вимог, та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23, в частині стягнутого судового збору скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до АТ "Укрзалізниця" про стягнення 551 230,50 грн середнього заробітку за час затримки роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі повністю.

Так, в апеляційній скарзі АТ "Укрзалізниця" не погоджується з рішеннями суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, стягнутих з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, з огляду на неправильне застосування Господарським судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач стверджує, що місцевий господарський суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу при відсутності правових підстав. Крім того, вважає, що стягнутий з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу, є завищеним та не відповідає складності справи, критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

Позивач, у порядку статті 263 ГПК України, скориставшись своїм правом, 13.09.2023 подав відзив на апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Так, у відзиві позивач вказує, що оскільки відповідачем не виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, в силу вимог статті 236 КЗпП України, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, які було правильно розраховано відповідно до положень статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки ним підтверджено належним чином надання адвокатом професійної правничої допомоги на користь позивача та отриманням позитивного результату, з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 20% від суми стягнутої середньої заробітної плати.

Також, 13.09.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

15.09.2023 до суду надійшов відзив АТ "Укрзалізниця" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23, в якому просить вищенаведену апеляційну скаргу залишити без задоволення, апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 задовольнити, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач, зокрема зазначає, що місцевий господарський суд вірно не застосував до спірних правовідносин, які мали місце з 18.07.2022 по 29.03.2023, пункт 10 постанови №100, який виключено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100", яка набула чинності 12.12.2020, оскільки це суперечило б статті 58 Конституції України. Більш того, суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, здійснив посилання на ряд постанов Верховного Суду, де останній дійшов висновку, що пункт 10 постанови №100 після 12.12.2020 застосуванню не підлягає.

15.09.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив АТ "Укрзалізниця" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 залишити без задоволення, а додаткове рішення, в частині стягнення з позивача в дохід Державного бюджету України судового збору у розмірі 6 120,81 грн - залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 13.06.2023, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 19.06.2023, апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №10/216/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/216/23.

26.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/216/23.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2023, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/216/23 між суддями.

Відповідно до витягів з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 справу №910/216/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 заяву колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б, Тарасенко К.В., про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 задоволено. Справу №910/216/23 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів, відповідно до статті 32 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 заяву колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б, Тарасенко К.В., про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 задоволено. Справу №910/216/23 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів, відповідно до статті 32 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 заяву колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Іоннікової І.А., суддів: Михальської Ю.Б, Тарасенко К.В., про самовідвід від розгляду апеляційної скарги АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 задоволено. Справу №910/216/23 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів, відповідно до статті 32 ГПК України.

Відповідно до витягів з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Ткаченко Б.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №№910/216/23. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 в одне апеляційне провадження. Розгляд апеляційних скарг призначено на 18.09.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів на апеляційні скарги, всіх заяв та клопотань в письмовій формі щодо даних апеляційних скарг до 13.09.2023.

03.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 (доповнення в частині звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги), в якому останній зазначає, що саме законодавством передбачено підстави для звільнення його від сплати судового збору за розгляд категорії справ у всіх судових інстанціях, у зв`язку з чим, просить суд врахувати надану інформацію і судову практику, звільнити позивача від сплати судового збору та відкрити апеляційне провадження у справі №910/216/23.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/216/23 між суддями.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2023 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.09.2023.

11.08.2023 до суду надійшло клопотання АТ "Укрзалізниця" про усунення недоліків апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/216/23.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.08.2023 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 в одне апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.09.2023.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023, апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Демидова А.М. Розгляд справи постановлено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 18.09.2023.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/216/23.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023, апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Демидова А.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Алданова С.О., Демидова А.М. Розгляд справи постановлено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 18.09.2023.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023, апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Демидова А.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді: Алданова С.О., Демидова А.М. Розгляд справи постановлено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 18.09.2023.

У судовому засіданні 18.09.2023 оголошено перерву до 16.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 задоволено заяву судді Північного апеляційного господарського суду Корсака В.А. про самовідвід від розгляду справи №910/216/23. Матеріали справи №910/216/23 передано для здійснення визначення складу судової колегії відповідно до положень ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2023, у зв`язку з заявою судді Корсака В.А. про самовідвід від розгляду справи №910/216/23, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2023 матеріали справи, разом з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 прийнято апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В. Об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 з апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23. Розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 призначено на 22.11.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 22.11.2023 представники сторін з`явилися.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги своїх апеляційних скарг, з викладених у них підстав та просив їх задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги АТ "Укрзалізниця" просив відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Також просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 .

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.07.2016 на підставі наказу №1524/ос Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке в подальшому змінило своє найменування на АТ "Укрзалізниця", ОСОБА_1 призначений на посаду начальника філії "Залізнична охоронна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (структурного підрозділу без статусу юридичної особи).

15.11.2016 рішенням правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" назву філії "Залізнична охоронна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено на філія - "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

18.01.2017 позивачу, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, відкрито лист тимчасової непрацездатності у Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті №2, де він перебував на амбулаторному та стаціонарних режимах до 06.05.2017.

Рішенням правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017, оформленого протоколом №Ц-57/4 Ком.т., зокрема, ухвалено звільнити ОСОБА_1 , начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.

19.01.2017 на підставі вказаного рішення видано відповідний наказ №72/ос про звільнення ОСОБА_1 , начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з роботи 19.01.2017, у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України.

10.05.2017 позивача ознайомлено з наказом від 10.05.2017 №28/ос про припинення трудового договору (контракту).

Не погоджуючись з вказаним рішенням та наказом про своє звільнення, ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання недійсним та скасування рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017, наказу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 19.01.2017 №72/ос, поновлення позивача на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.09.2017) про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 150 375,56 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №760/9300/17-ц задоволено позов ОСОБА_1 , визнано незаконним рішення Правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 17-18.01.2017, в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 19.01.2017 №72/0с про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вирахуванням необхідних податків та платежів.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018, задоволено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №760/9300/17-ц.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Апеляційного суду міста Києва від 25.01.2018 скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконним рішення правління, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 справу №760/9300/17-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 18.01.2017 (протокол №Ц-57/4 Ком.т.) в частині щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 19.01.2017 №72/ос про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 , на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 150 375,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 30 037,56 грн витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з АТ "Укрзалізниця" в дохід Державного бюджету України 7 055,63 грн судового збору.

В ході розгляду справи №760/9300/17-ц господарським судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 799,87 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду 05.07.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 22.11.2021 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ "Українська залізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2022, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 27.10.2022, закрито провадження у цивільній справі №757/15379/21-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, роз`яснено позивачу, що вирішення даного спору відноситься до компетенції господарського судочинства.

Оскільки судовими рішеннями визначено, що вирішення даного спору відноситься до компетенції господарського судочинства, позивач звернувся з даним позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача 551 230,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 18.07.2022 по 29.03.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, відзивів на апеляційні скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За приписами статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 05.07.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено повністю, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 18.01.2017 (протокол №Ц-57/4 Ком.т.) в частині щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, визнано незаконним та скасовано наказ Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 19.01.2017 №72/ос про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії "Відомча воєнізована охорона" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до частини 2 статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Разом із тим, в порушення вимог статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, АТ "Укрзалізниця" станом на дату вирішення спору по суті не виконало рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Так, позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 551 230,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 18.07.2022 по 29.03.2023, застосовуючи у розрахунку позовних вимог коефіцієнт збільшення посадових окладів, нарахування якого було передбачено пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), у зв`язку з чим позивач нараховує середній заробіток у спірний період, виходячи з суми, яка передувала внесенню змін у Порядок №100, тобто на суму 3 079,50 грн * на кількість робочих днів.

Колегія суддів не погоджується з таким розрахунком позивача з огляду на таке.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком №100 тут і далі в редакції, чинній до 12.12.2020 та статті 27 Закону України "Про оплату праці".

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом 1 цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За змістом пункту 10 Порядку №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7, 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100", яка набула чинності 12.12.2020, пункт 10 Порядку №100 виключено.

Отже, у спірний період зазначена норма не діяла.

Аналогічна правова позиція щодо обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №826/6301/15, від 20.01.2022 у справі №826/17709/14, від 08.02.2022 у справі №826/17610/14, від 30.06.2022 у справі №826/85/15, від 13.04.2023 у справі №826/85/15, від 04.10.2022 у справі №826/18033/14.

Таким чином, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно здійснив нарахування середнього заробітку позивача у період з 18.07.2022 по 29.03.2023, виходячи з суми, яка визначена у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 у справі №760/9300/17-ц (ці обставини в силу положень частини 4 статті 75 ГПК України повторного доведення не потребують) як середньоденний заробіток позивача на момент звільнення, тобто на суму 799,87 грн * на 179 робочих днів.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 143 176,73 грн.

Також, позивач просив суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн та гонорар (винагороду) за позитивний результат по справі у розмірі 20% від суми стягнутої середньої заробітної плати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 110 246,10 грн.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно з частинами 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, відповідно до статті 74 ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

01.03.2021 між ОСОБА_1 (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Вест Іст Лойерз Партнерс" (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої, правової допомоги, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту за дорученням, на умовах та в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору, сума гонорару та порядок оплати визначається у додаткових угодах до цього договору, що є його невід`ємними частинами.

Сторони домовились про доплату гонорару (винагороди) за позитивний результат по справі в розмірі 20% від суми задоволених позовних вимог (пункт 3.2 договору).

Відповідно до положень додаткової угоди №3 від 02.01.2023 до договору розмір фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання правової допомоги становить 20 000,00 грн, а згідно з додатковою угодою №5 від 29.03.2023 до цього ж договору - 80 00,00 грн, тобто разом - 28 000,00 грн.

Також, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії додаткових угод №2-А від 09.06.2022 та №3 від 02.01.2023, акт №3 приймання-передачі наданих послуг від 02.01.2023 на суму 20 000,00 грн, а також додаткову угоду №5 від 29.03.2023, акт №5 приймання-передачі наданих послуг від 29.03.2023 на суму 8 000,00 грн та квитанцію від 27.07.2020 на вказану суму.

Враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат із складністю даної справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також доведеність позивачем надання йому адвокатом послуг професійної правничої допомоги в суді першої інстанції на суму сумі 28 000,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що витрати на професійну правничу допомогу у вищенаведеному розмірі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 272,73 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо заявленого позивачем до стягнення 20% гонорару успіху на суму 110 246,10 грн, колегія суддів зазначає таке.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v.Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v.Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,90 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що в частині стягнення "гонорару успіху" в розмірі 110 246,10 грн, такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, без понесення яких у позивача буде відсутня можливість захистити свої права та законні інтереси, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування "гонорару успіху" за рахунок відповідача.

Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 колегія суддів зазначає таке.

Як зазначив місцевий господарський суд, при ухваленні рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 не вирішено питання про судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

На переконання місцевого господарського суду, середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, в розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці".

Також, суд першої інстанції зазначив, що оплата, яку просить стягнути позивач, а саме стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим положення цієї норми Закону в даному випадку не підлягають застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, за подання позовної заяви до господарського суду позивач на загальних підставах мав сплатити 8 268,46 грн судового збору (1,5 відсотка ціни позову), у зв`язку з чим судовий збір стягується з обох сторін в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини 2 статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що узгоджується з висновками, викладеними в цій постанові.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.08.2022 у справі №380/6129/20, до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Отже, оскільки відповідно до частини 1 статті 5 Законом України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 в частині стягнення з позивача в дохід Державного бюджету України судового збору в розмірі 6 120,81 грн, є протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційних скарг, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянтів, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" на вищенаведене рішення задоволенню не підлягають. Водночас, апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 суми судового збору в розмірі 6 120,81 грн.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційних скарг на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 покладаються на ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом апеляційних скарг на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 судом не здійснюється, оскільки сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Законом України "Про судовий збір" не передбачена.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.05.2023 у справі №910/216/23 залишити без змін.

3. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 залишити без задоволення

4. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 задовольнити.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 скасувати, в частині стягнення з ОСОБА_1 суми судового збору в розмірі 6 120,81 грн.

6. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі №910/216/23 залишити без змін.

7. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" покласти на скаржника.

8. Матеріали справи №910/216/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано суддями - 29.11.2023.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов