ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. ' Справа№ 911/971/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023

у справі №911/971/23 (суддя Ейвазова А.Р.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон"

до Приватного підприємства "Корона-Сервіс+"

про стягнення 1 946 369,79 грн та витребування майна,

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Корона-Сервіс+"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон"

про визнання повідомлення про розірвання договору недійсним,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (далі - Підприємство) про стягнення 1 946 369,79 грн боргу за 4-6 лізинговими платежами та витребування предмета лізингу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором фінансового лізингу №26АН-21 від 23.10.2021 в частині повної та своєчасної оплати лізингових платежів, а також неповернення предмета лізингу після одностороннього розірвання договору за ініціативи лізингодавця.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.04.2023 відкрито провадження у справі за позовом Товариства, вирішено розглядати справу №911/971/23 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.05.2023 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

10.05.2023 до суду надійшов відзив Підприємства, у якому відповідач визнав позов Товариства в частині стягнення боргу в розмірі 1 946 369,79 грн та просив в цій частині його задовольнити, а в частині витребування предмета лізингу - відмовити.

У той же день відповідач подав зустрічний позов, в якому просив суд визнати недійсним повідомлення Товариства №23/02/3 від 23.02.2023 про розірвання договору фінансового лізингу від 23.10.2021 за №26Н-21 та поновити договір фінансового лізингу від 23.10.2021 за №26АН-21.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.05.2023 прийнято зустрічну позовну заяву відповідача та об`єднано вимоги за зустрічним позовом Підприємства в одне провадження з первісним позовом Товариства у справі №911/971/23.

07.07.2023 від Товариства надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 38 626,00 грн, посилаючись на те, що вимога про витребування майна не є майновою, тому мав бути сплачений судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 первісний позов Товариства задоволено частково, стягнуто на його користь з відповідача 1946369,79 грн основного боргу та 14 597,77 грн судового збору; у задоволенні вимоги Товариства про витребування предмета лізингу відмовлено; повернуто Товариству з Державного бюджету України 14 597,77 грн; у задоволенні вимоги Товариства про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 38 626,00 грн відмовлено; у задоволенні зустрічного позову Підприємства відмовлено.

Ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції виходив із факту визнання Підприємством позову в частині стягнення суми основного боргу та повернення 50% суми судового збору, сплаченої за вказану вимогу майнового характеру на підставі частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); неможливість своєчасного виконання Підприємством грошового зобов`язання в частині сплати лізингових платежів зумовлена настанням форс-мажорних обставин - військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення Указом Президента України №64/2022з 24.02.2022 воєнного стану; вимога про повернення предмета лізингу не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю підстав для одностороннього розірвання договору фінансового лізингу; вимога про повернення 38 626,00 грн надмірно сплаченого судового збору не підлягає задоволенню, оскільки судовий збір із вимоги про витребування предмета лізингу має сплачуватись саме від вартості відповідного майна, а не за ставкою для позовів немайнового характеру; зустрічний позов Підприємства не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю порушеного права останнього, оскільки внаслідок направлення спірного повідомлення не відбулось розірвання договору фінансового лізингу.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у витребуванні майна та в частині відмови у задоволенні заяви про повернення надмірно сплаченого судового збору, та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства у частині витребування майна та заяву про повернення судового збору задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство зазначило, що факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо сплати 1-3 лізингових платежів за договором було встановлено під час розгляду господарської справи №911/927/22; Підприємством не доведено, що порушення сплати усіх лізингових платежів по договору є наслідком непереборної сили, а тому судом помилково визнано встановленим існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань; з моменту прострочення оплати першого лізингового платежу за договором (21.12.2021) до дня, який передував введенню воєнного стану (23.02.2022), пройшло більше 60 днів, що свідчить про наявність у Товариства права на одностороннє розірвання договору; у зв`язку з одностороннім розірванням договору вимога про повернення предмета лізингу є обґрунтованою та підлягає задоволенню; крім цього, за приписами Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавцю надано право як відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку разом із вимогою повернути об`єкт фінансового лізингу, так і лише вимагати повернення майна; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право лізингодавця вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу є похідним від права на відмову від договору в односторонньому порядку; у даному випадку судовий збір за вимогу про витребування майна має розраховуватися як за немайнову вимогу, оскільки Товариство як лізингодавець є власником спірного майна, яким неправомірно володіє і користується відповідач, тому вимога про повернення надмірно сплаченого судового збору має бути задоволена.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2023 апеляційну скаргу Товариства передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/971/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

12.10.2023 матеріали справи №911/971/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 та призначено її розгляд на 22.11.2023; встановлено Підприємству строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.11.2023.

25.10.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке було задоволено ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.10.2023.

Підприємство правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не надало.

Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвал суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).

У судовому засіданні 22.11.2023 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимоги про витребування майна та в частині відмови у задоволенні заяви про повернення судового збору скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов у частині витребування майна та заяву про повернення судового збору, задовольнити.

Представник Підприємства заперечив проти вимог апеляційної скарги з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити у її задоволенні, а рішення залишити без змін.

22.11.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна та в частині відмови у задоволенні заяви про повернення надмірно сплаченого судового збору. Не є предметом апеляційного перегляду рішення в частині стягнення основного боргу та в частині вимог за зустрічним позовом Підприємства.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 23.10.2021 між Товариством (далі за текстом договору - лізингодавець) та Підприємством (далі за текстом договору - лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №26АН-21 (а.с.8-11, 82-83, 150-153), відповідно до пункту 1.1. якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у володіння та користування предмет лізингу (майно), a лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку №1 "Специфікація". Рік випуску та серійний номер майна вказуються в акті приймання-передачі майна.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками зазначених юридичних осіб.

Пунктом 1.2. договору визначено, що строк володіння та користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу та не може бути менше одного року.

Вартість майна становить гривневий еквівалент 90 000 євро, що розраховується за курсом продажу євро, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті укладання цього договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (далі за текстом договору - міжбанківський курс договору), та на дату укладення цього договору становить 2754000,00 грн, у тому числі ПДВ 459 000,00 грн (далі за текстом договору - вартість майна) (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього договору та додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (далі за текстом договору - графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Згідно з абзацом 1 пункту 3.4. договору розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума кожного лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в євро), зазначеної в графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (далі за текстом договору - міжбанківський курс графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором.

Сторони домовились, що при зміні міжбанківського курсу фактичної оплати, міжбанківського курсу графіку, міжбанківського курсу акту приймання-передачі по відношенню до міжбанківського курсу договору, пропорційно автоматично змінюється і ціна договору в гривні і, в даному випадку, не має потреби в підписанні додаткової угоди про зміну ціни договору в гривні (абзац 2 пункту 3.4. договору).

За умовами пункту 3.4.1 договору у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати.

Пунктом 3.5. договору визначено, що лізинговий платіж складається з:

суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі (пункт 3.5.1.);

винагороди лізингодавця за отримане у фінансовий лізинг майно, яка не може бути меншою за 1 грн та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна (абзац 1 пункту 3.5.2.);

одноразової комісії за надання предмету лізингу у фінансовий лізинг (пункт 3.5.3. договору).

Лізингові платежі включають плату за страхування майна відповідно до умов цього договору (абзац 2 пункту 3.5.2. договору).

Відповідно до положень пункту 3.6. договору датою сплати лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок лізингодавця. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день.

Предмет лізингу передається лізингодавцем та приймається в лізинг лізингоодержувачем протягом 60 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в пункті 3.3 договору (пункт 4.1. договору).

За умовами пункту 4.2. договору передача лізингодавцем і прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється на підставі акту приймання-передачі майна за адресою: Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Сучкова, будинок 117. Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акту приймання-передачі майна.

Сторони домовились, що предмет лізингу повинен знаходитись в місці експлуатації за адресою: Україна, Київська область, Іванківський район, село Олізарівка, вулиця Миру, будинок 4 (пункт 4.3. договору).

Пунктом 5.1. договору визначено, що майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати лізингодавцю всієї суми лізингових платежів у розмірах та у терміни, передбачені графіком, у тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. Підтвердженням переходу права власності від лізингодавця до лізингоодержувача є підписаний між сторонами відповідний договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу.

Відповідно до підпункту 6.1.1. пункту 6.1. договору лізингодавець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача та вимагати повернення майна у безспірному порядку, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 60 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна платежів, передбачених договором, у тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з підпунктом 6.1.3. пункту 6.1. договору у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 60 календарних днів, лізингодавець має право заявити всі несплачені лізингові платежі та інші платежі за договором належними до сплати, навіть якщо строк їх оплати за договором ще не настав. Сторони домовились, що з моменту отримання лізингоодержувачем відповідного письмового повідомлення лізингодавця щодо проголошення всіх несплачених сум належними до сплати, вважається, що строк оплати всіх лізингових платежів та інших платежів за договором настав. У цьому випадку такі суми є належними до сплати та повинні бути сплачені разом з іншими платежами, передбаченими договором, у строк, зазначений у письмовому повідомленні лізингодавця.

За умовами підпункту 6.4.1. пункту 6.4. договору лізингоодержувач зобов`язується повернути майно лізингодавцю у випадках, передбачених договором, у тому стані, в якому воно отримано з урахуванням нормального зносу відповідно до встановлених норм амортизації, протягом 3 днів з дати розірвання договору, сплативши лізингодавцю заборгованість по всіх лізингових платежах, що мають бути сплачені на поточну дату, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання договору.

Розділом 9 договору урегульовано порядок дострокового розірвання договору та умови повернення майна.

Договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення становить більше 60 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання (відмову) від договору (підпункт 9.2.1. пункту 9.2. договору).

Разом із цим, відповідно до умов підпункту 9.3.1. пункту 9.3. договору лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором до дати односторонньої відмови від договору або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу.

Згідно з положеннями пунктів 11.1., 11.2. даної угоди ціна договору становить гривневий еквівалент 104 543,14 євро, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 3 199 020,08 грн, у тому числі ПДВ - 459 000,00 грн.

Строк дії договору сторонами встановлено з 23.10.2021 по 20.07.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (пункт 12.1. договору).

Даний правочин набирає чинності з моменту його підписання та втрачає чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому. Розірвання, припинення договору чи відмова від договору не звільняє сторони від виконання всіх зобов`язань по ньому (пункти 12.2., 12.3.) договору.

Специфікація, графік та акт приймання-передачі майна є невід`ємними частинами даної угоди (пункт 13.1. договору).

Відповідно до пункту 13.5. договору усі повідомлення за цією угодою будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені особисто або кур`єрською службою (кур`єром) за зазначеними адресами сторін.

Сторони погодили обов`язковість скріплення договору та всіх пов`язаних з ними документів відповідними печатками сторін (пункт 13.7. договору).

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами підписано та скріплено печатками специфікацію майна (додаток №1 до договору) та графік внесення лізингових платежів (додаток №2 до договору).

Зі змісту додатку №1 вбачається, що предметом лізингу виступає сівалка Kverneland U-drill plus 6 м, загальною вартістю 90 000,00 євро (з урахуванням ПДВ).

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що в додатку №2 сторонами погоджено графік внесення лізингових платежів:

20.12.2021 - 7 649,88 євро, з яких 4 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 3 149,88 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.02.2022 - 13 053,82 євро, з яких 9 000 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 4 053,82 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.07.2022 - 15 093,49 євро, з яких 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 1 593,49 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.09.2022 - 15 234,01 євро, з яких 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ) та 1 734,01 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.12.2022 - 14 486,89 євро, з яких 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ) та 986,89 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.02.2023 - 19 168,86 євро, з яких 18 000 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 1 168,86 євро - винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.07.2023 - 18 281,19 євро, з яких 18 000 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 281,19 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23.12.2020 лізингодавцем передано, а лізингоодержувачем отримано вищезазначений предмет лізингу вартістю 90 000,00 євро (2 754 000,00 грн (з урахуванням ПДВ), що підтверджується актом приймання-передачі від зазначеної дати (додаток №3 до договору).

Відповідно до довідки №17.3-10932 від 17.03.2023 Акціонерного товариства "Сенс Банк" станом на 10.01.2022 Підприємством здійснено оплату за договором за грудень 2022 року у розмірі 234 086,33 грн у рахунок відшкодування вартості майна.

28.02.2023 Товариство надіслало на юридичну адресу Підприємства повідомлення №23/02/3 від 23.02.2023 про розірвання договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №155 з відміткою календарного штемпеля відділення поштового зв`язку та фіскальним чеком від вказаної дати.

Згідно з трекінгом вищезазначене поштове відправлення №155 було отримано Підприємством 15.03.2023.

Посилаючись на неналежне виконання Підприємством своїх зобов`язань по сплаті лізингових платежів у загальному розмірі 48 889,76 євро, Товариство звернулося з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо витребування предмета лізингу та щодо відмови у задоволенні заяви про повернення надмірно сплаченого судового збору, а доводи апеляційної скарги вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, зважаючи на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України, одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (частина 2 статті 806 ЦК України).

13.06.2021 набрав чинності Закон України "Про фінансовий лізинг" (далі - Закон), який визначає загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, метою якого є забезпечення захисту прав та законних інтересів лізингоодержувачів, лізингодавців, створення належного конкурентного середовища у сфері фінансового лізингу, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України (стаття 2 Закону у редакції, чинній на момент укладення договору).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що за правовою природою укладений сторонами правочин є договором фінансового лізингу, за яким надаються послуги з фінансового лізингу.

Фінансовий лізинг - це вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, та які передбачають наявність хоча б однієї з ознак фінансового лізингу, встановлених цим Законом (абзац 6 частини 1 статті 1 Закону (у редакції, чинній на момент укладення договору).

Як вже зазначалося вище у постанові, предметом лізингу виступає сівалка Kverneland U-drill plus 6 м, загальною вартістю 90 000,00 євро (з урахуванням ПДВ).

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Закону лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором (частина 1 статті 16 Закону).

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.4. договору розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума кожного лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в євро), зазначеної в графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами (далі за текстом договору - міжбанківський курс графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в додатку №2 сторонами погоджено графік внесення лізингових платежів:

20.12.2021 - 7 649,88 євро, з яких 4 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 3 149,88 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.02.2022 - 13 053,82 євро, з яких 9 000 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 4 053,82 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.07.2022 - 15 093,49 євро, з яких 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 1 593,49 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.09.2022 - 15 234,01 євро, з яких 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ) та 1 734,01 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.12.2022 - 14 486,89 євро, з яких 13 500 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ) та 986,89 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.02.2023 - 19 168,86 євро, з яких 18 000 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 1 168,86 євро - винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно (без ПДВ);

20.07.2023 - 18 281,19 євро, з яких 18 000 євро - частина вартості предмету лізингу (з урахуванням ПДВ), 281,19 євро - винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно (без ПДВ).

Отже, останнім днем строку внесення першого лізингового платежу у розмірі 7 649,88 євро є 20.12.2021, а перший день прострочення - 21.12.2021.

Відповідно до приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 у справі №911/927/22 за позовом Товариства до Підприємства та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №26АН-21 від 23.10.2021, позов задоволено повністю та стягнуто солідарно з Підприємства та ОСОБА_1 на користь Товариства 602 213,85 грн заборгованості та 222 039,04 грн 70 % річних.

Під час розгляду вказаної справи місцевим господарським судом встановлено, що Підприємство прострочило виконання зобов`язань за договором в частині сплати 1-3 лізингових платежів. Цим же рішенням суду встановлено, що після звернення до суду з вказаним позовом відповідачем в рахунок відшкодування вартості майна за лютий 2022року (9000 євро + 4053,82 євро) 01.09.2022 сплачено 450 161,87грн.

Як було встановлено судом першої інстанції в межах справи №911/971/23, доказів оплати лізингових платежів 4-6 періодів за договором відповідач під час розгляду спору у даній справі не надав, проте визнав заявлену суму боргу, подавши відповідну заяву.

За статтею 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною 1 статті 621 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 4 статті 621 ЦК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 17 Закону (у редакції, чинній на момент направлення повідомлення) після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса:

1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів;

2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.

Повернення предмета договору фінансового лізингу за виконавчим написом нотаріуса здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Вчинення виконавчого напису про витребування предмета договору фінансового лізингу здійснюється нотаріусом відповідно до вимог та в порядку, встановлених главою 14 Закону України "Про нотаріат".

Відповідно до підпункту 6.1.1. пункту 6.1. договору лізингодавець має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача та вимагати повернення майна у безспірному порядку, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 60 календарних днів.

Договір може бути розірваний в односторонньому порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення становить більше 60 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання (відмову) від договору (підпункт 9.2.1. пункту 9.2. договору).

Таким чином, у відповідності до вищезазначених положень спеціального закону та умов договору лізингодавець наділений правом на одностороннє розірвання договору у випадку несплати лізингоодержувачем лізингового платежу частково або у повному обсязі, якщо прострочення оплати становить більше 60 календарних днів, за умови письмового повідомлення лізингодавця про розірвання (відмову) від договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договором не врегульовано порядок виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили.

Разом із цим, згідно статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно частини 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено частиною 2 статті 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в матеріалах даної справи наявна копія сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3200-23-1923 від 20.04.2023, виданого Підприємству Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою, про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання), зокрема по оплаті за об`єкт лізингу у визначені договором терміни: 20.07.2022, 20.09.2022, 20.12.2022, 20.02.2023 (т. 1, а.с. 69, 70).

Форс-мажорними обставинами відповідно до вказаного сертифікату визначено військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, руйнування інфраструктури та споруд у населених пунктах Київської області, віднесення територій, де розташовані виробничі потужності, рухоме/нерухоме майно, що знаходиться у власності Підприємства, до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (Іванківська селищна територіальна громада Вишгородського району, село Олізарівка). Датою настання форс-мажорних обставин визначено 24.02.2022 і такі обставини ще тривають станом на 20.04.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що виданим сертифікатом засвідчена тимчасова неможливість виконання зобов`язання, що не спричиняє припинення таких зобов`язань, при цьому тимчасова неможливість виконання зобов`язання переноситься до усунення перешкод, які спричинені форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Таким чином, Підприємство не звільняється від відповідальності за невиконання відповідних зобов`язань щодо сплати лізингових платежів, як встановленої законом, так і договором, зокрема, щодо сплати втрат від інфляції, штрафних санкцій, збитків, однак, виконання відповідного зобов`язання переноситься до усунення перешкод, які спричинені форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Незважаючи на звільнення Підприємства від відповідальності за порушення зобов`язання щодо сплати лізингових платежів 3-6 періодів, останній не виконав належним чином свої грошові зобов`язання щодо сплати перших двох лізингових платежів.

Як вже зазначалось судовою колегією, останнім днем строку внесення першого лізингового платежу у розмірі 7 649,88 євро було 20.12.2021, а перший день прострочення 21.12.2021.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, між 21.12.2021 (перший день прострочення щодо сплати першого лізингового платежу) та 23.02.2022 (день, що передував настанню форс-мажорних обставин) пройшло 65 календарних днів, що свідчить про прострочення оплати лізингового платежу більш як на 60 днів та набуття позивачем за первісним позовом права на відмову від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку.

Отже, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для реалізації лізингодавцем права на одностороннє розірвання договору.

За висновком колегії суддів, у даному випадку судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що порушення Підприємством грошових зобов`язань мало також місце щодо першого та другого лізингових платежів.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2023 Товариство рекомендованою кореспонденцією надіслало на юридичну адресу Підприємства повідомлення №23/02/3 від 23.02.2023 про розірвання договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист №155 з відміткою календарного штемпеля відділення поштового зв`язку та фіскальним чеком від вказаної дати.

Згідно з трекінгом вищезазначене поштове відправлення, яким було надіслано повідомлення про розірвання договору, було отримано Підприємством 15.03.2023.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правомірною вимогу про розірвання договору Товариством в односторонньому порядку, оскільки таке право відповідає положенням ЦК України, Закону та умовам договору.

Враховуючи вищезазначене, договір фінансового лізингу №26АН-21 від 23.10.2021 вважається розірваним з моменту одержання контрагентом повідомлення про відмову - з 15.03.2023.

Крім цього, суд апеляційної інстанції також погоджується з доводами апелянта про те, що лізингодавець в силу положень частини 4 статті 17 Закону має право вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, не відмовляючись від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку. Для такого повернення необхідна наявність двох умов, а саме: 1) несплата лізингоодержувач за договором фінансового лізингу лізингового платежу частково або в повному обсязі; 2) таке прострочення має становити більше 60 календарних днів.

Отже, за висновком колегії суддів, у зв`язку з розірванням договору та простроченням сплати більше 60 календарних днів майно підлягає поверненню Товариству.

У своїй апеляційній скарзі Товариство також наголошувало на помилковості висновків суду першої інстанції про те, що вимога про витребування майна є майновою та має визначатися, виходячи із вартості предмета лізингу, а тому суд неправомірно відмовив у поверненні надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про повернення судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплавляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" із 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено на рівні 2684 гривні.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 163 ГПК України у позовах про витребування майна ціна позову визначається вартістю майна.

З наведеного слідує, що від визначення характеру позовної вимоги (майновий чи немайновий) залежить розмір судового збору, належного до сплати за подання до суду відповідного позову.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці (подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19).

Предметом заяви у справі, яка переглядається, є вимога про витребування майна, яке є предметом лізингу за договором.

Товариство обґрунтувало свій позов порушенням лізингоодержувачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що зумовило реалізацію лізингодавцем свого права на розірвання договору і, як наслідок - повернення майна власнику.

За умовами підпункту 6.4.1. пункту 6.4. договору лізингоодержувач зобов`язується повернути майно лізингодавцю у випадках, передбачених договором, у тому стані, в якому воно отримано з урахуванням нормального зносу відповідно до встановлених норм амортизації, протягом 3 днів з дати розірвання договору, сплативши лізингодавцю заборгованість по всіх лізингових платежах, що мають бути сплачені на поточну дату, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки в строк не пізніше 5 днів з дати розірвання договору.

При цьому, судом першої інстанції не було встановлено обставин, що право власності на рухоме майно, передане в лізинг за договором, про повернення якого заявлено первісним позивачем, оспорюється або цей спір пов`язаний із підтвердженням права власності на майно.

З огляду на викладене та зміст спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що незважаючи на те, що позовна вимога Товариства звучить як витребування предмета лізингу, у даному випадку ця вимога має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення лізингоотримувачем належного лізингодавцеві майна внаслідок розірвання договору та порушення грошових зобов`язань), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не впливає на склад майна сторін спору та не змінює власника майна.

Аналогічний за змістом висновок наведено Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.12.2020 у справі №905/105/20.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вимога про витребування майна у даній справі є майновою.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (абзац 1 частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір").

З матеріалів справи №911/971/23 вбачається, що за подання до господарського суду позовної заяви Товариство сплатило 70 505,55 грн, з яких: 29 195,55 грн (за вимогу про стягнення боргу - 1 946 369,79 грн х 1,5%) та 41 310,00 грн (за витребування майна - 2754000,00 грн х 1,5%).

Оскільки вимога про витребування предмета лізингу у даному випадку є вимогою немайнового характеру, тому за неї необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У вищезазначеному випадку, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (частина 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір").

Таким чином, за висновком колегії суддів, судовий збір у розмірі 38 626,00 грн (41310,00 грн - 2 684,00 грн), внесений Товариством в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягає поверненню останньому.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, з огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення на користь Товариства предмета лізингу (сівалки Kverneland U-drill plus 6м, сер. №ACPNDxx65268, 2016 р.в.) та повернення скаржнику надмірно сплаченого судового збору у розмірі 38 626,00 грн.

Частиною 1 статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 17 Закону), нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 у частині відмови у витребуванні майна та відмови у поверненні надмірно сплаченого судового збору - скасуванню та ухваленню в цих частинах нового рішення про задоволення позову Товариства.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з її задоволенням, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на Підприємство.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" на рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 у частині відмови у задоволенні вимоги за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" про витребування майна та в частині відмови у задоволенні заяви про повернення судового збору скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" у частині витребування майна та заяву про повернення судового збору, задовольнити.

4. Витребувати у Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (07231, Київська область, Вишгородський район, село Олізарівка, вулиця Миру, будинок 4; ідентифікаційний код 40970242) сівалку Kverneland U-drill plus 6м, сер. №ACPNDxx65268, 2016 р.в., шляхом її вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 31 Д; ідентифікаційний код 35396734).

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 31 Д; ідентифікаційний код 35396734) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 38626 (тридцять вісім тисяч шістсот двадцять шість) грн 00 коп., сплачений на підставі платіжного доручення від 24.03.2023 №6489 на суму 70 505 (сімдесят тисяч п`ятсот п`ять) грн 55 коп.

6. Оригінал платіжного доручення від 24.03.2023 №6489 на суму 70 505,55 грн залишається у матеріалах справи №911/971/23.

7. В іншій частині Рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2023 у справі №911/971/23 залишити без змін.

8. Стягнути з Приватного підприємства "Корона-Сервіс+" (07231, Київська область, Вишгородський район, село Олізарівка, вулиця Миру, будинок 4; ідентифікаційний код 40970242) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Альбіон" (49083, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 31 Д; ідентифікаційний код 35396734) 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

9. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання даної постанови.

10. Матеріали справи №911/971/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир