РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.09.2023Справа № 910/3060/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР ГАЗ РЕСУРС"

до НАЦІОНАЛЬНОГО ТЕХНІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ УКРАЇНИ "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ ІМЕНІ ІГОРЯ СІКОРСЬКОГО"

про стягнення 250 260,06 грн (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 07.04.2023, заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.08.2023),

Представники учасників процесу згідно протоколу від 20.09.2023,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Національного технічного університету України "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ ІМЕНІ ІГОРЯ СІКОРСЬКОГО" (далі - відповідач, Університет) про повернення безпідставно набутого майна - 5 522,5 метрів кубічних природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним споживанням відповідачем природного газу після завершення дії Договору № ППЗ-2161 від 12.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3060/23, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень.

07.04.2023 до суду від позивача надійшла заява позивача про зміну предмета позову.

18.04.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву.

Оцінюючи викладені у заявах доводи сторін, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, з огляду на докази, які було подано сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку щодо доцільності постановлення ухвали про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. При цьому, суд виходить з наступного.

Ухвалою суду від 25.04.2023 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/3060/23 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження. Підготовче засідання було призначене на 17.05.2023.

У підготовчому засіданні 17.05.2023, заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд на місці ухвалив прийняти заяву позивача про зміну предмету позову, здійснювати подальший розгляд справи щодо встановлення факту можливості чи неможливості повернення відповідачем незаконно набутого майна позивача в натурі та стягнення з відповідача на користь позивача 291 805,12 грн, з яких 220 833,73 грн становить відшкодування вартості безпідставно набутого майна, 62 676,51 грн - інфляційні збитки та 8 294,88 грн -три проценти річних. У підготовчому засіданні була оголошена перерва до 21.06.2023.

У підготовчому засіданні 21.06.2023 була оголошена перерва до 15.08.2023.

У підготовчому засіданні 15.08.2023 за участю представника позивача протокольною ухвалою прийнято заяву про зменшення позовних вимог, подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням прийнятої заяви щодо стягнення з відповідача 250 260,06 грн, із яких 188 113,69 грн складає відшкодування вартості безпідставно набутого майна, 55 080,51 грн - інфляційні збитки, 7 065,86 грн - три проценти річних.

За наслідками підготовчого засідання 15.08.2023 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 20.9.2023.

У судовому засіданні 20.09.2023 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві, заяві про зміну предмета позову, відповіді на відзив.

У свою чергу в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві та письмових поясненнях.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 Товариством (постачальник) і Університетом (балансоутримувач) було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується поставити з 12.07.2021 по 31.08.2021 балансоутримувачу, як побутовому споживачу, визначений Договором товар, у власність, в обсягах і порядку, передбачених Договором, а балансоутримувач зобов`язується прийняти газ та оплатити постачальнику його ціну у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору);

- постачальник передає балансоутримувачу газ в обсягах 4 860 куб.м., в тому числі за місяцями та за добу: липень - 0,103 тис. куб.м. (середньодобовий), 2,060 тис. куб.м. (місячний); серпень - 0,090 тис. куб.м. (середньодобовий), 2,800 тис. куб.м. (місячний) (пункт 1.2 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його підписання та діє по 15.09.2021, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (пункт 10.1 Договору).

Отже, строк дії Договір закінчився 15.09.2021.

Проте відповідач продовжив споживати природній газ та відібрав з мережі природній газ у жовтні 2021 року у кількості 5 522,5 куб.м.

Позивач претензією від 22.11.2021 № 96 звернувся до відповідача з вимогою не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дня отримання даної претензії сплатити Товариству вартість спожитого природного газу за період з 01.10.2021 по 31.10.2021 у сумі 160 643,61 грн.

Університет листом від 25.11.2021 №Р/0600.01/0700.02/5382/2021 просив надати документальне підтвердження поставки позивачем газу у наведений період.

Адвокат позивача звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортного системи України" з адвокатським запитом від 25.11.2021 №101, в якому просив надати таку інформацію:

" 1) який обсяг природного газу спожито Споживачем НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ УКРАЇНИ "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ ІМЕНІ ІГОРЯ СІКОРСЬКОГО" ОБЛАСТІ", ідентифікаційний код юридичної особи - 02070921, ЕІС код 56XS000021YPL00B, у період із 01.10.2021 року по 31.10.2021 року (включно);

2) на якого Постачальника (із обов`язковим зазначенням ЕІС коду такого постачальника) проведено алокацію обсягів спожитого Споживачем НАЦІОНАЛЬНИЙ ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ УКРАЇНИ "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ ІМЕНІ ІГОРЯ СІКОРСЬКОГО" ОБЛАСТІ", ідентифікаційний код юридичної особи - 02070921, ЕІС код 56XS000021YPL00B, у період із 01.10.2021 року по 31.10.2021 року (включно).".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортного системи України" листом від 03.12.2021 №ТОВВИХ-21-13704 повідомило адвоката про таке:

- відповідно до абзаців першого, другого і четвертого пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс ГТС), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Для кодування використовується ЕІС-код. Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код;

- зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними ЕІС-кодами;

- пунктом 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем;

- повідомляємо, що в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XS000021YPL00B був закріплений в Реєстрі споживачів постачальника Товариства (ЕІС-56X0X) у період з 01.10.2021 по 30.10.2021; 31.10.2021 вказаний споживач був закріплений в Реєстрі споживачів іншого постачальника;

- з огляду на викладене, загальний обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS000021YPL00B у період з 01.10.2021 по 30.10.2021 становить 5 522,50 куб.м., який було внесено в алокацію постачальника Товариства (ЕІС-56X0X).

Оскільки у відповідача відсутня фізична можливість повернути безпідставно набуте майно (5 522,50 куб.м. природнього газу) в натурі, то позивач просить суд стягнути з Університету вартість безпідставно набутого майна, що станом на жовтень 2021 року згідно з ціновою довідкою № 604/23 від 26.07.2023 Харківської торгово-промислової палати становить 188 113,69 грн. Крім того, позивачем нараховано 55 080,51 грн втрат від інфляції та 7 065,86 грн три проценти річних.

Заперечуючи проти позову, Університет зазначав, що позивачем не доведено наявності всіх умов для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України. Крім того відповідач не погоджується із розміром заявлених сум дот стягнення та зазначає, що згідно з пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадку повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Так, судом встановлено, що відповідачем було спожито у жовтні 2021 року природний газ без відповідного укладення договору про постачання природнього газу у розмірі 5 522,50 куб.м.

Відповідно до листа товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортного системи України" від 03.12.2021 №ТОВВИХ-21-13704 Університет у період з 01.10.2021 по 30.10.2021 був закріплений в Реєстрі споживачів постачальника Товариства (ЕІС-56X0X).

Оскільки у відповідача відсутня фізична можливість повернути безпідставно набуте майно, а саме 5 522,50 куб.м. природнього газу в натурі, то Товариство просить застосувати норму частини другої статті 1213 ЦК України та стягнути з Університету вартість безпідставно набутого майна.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторін. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

З представлених суду документів вбачається, що Університетом спірний природний газ у кількості 5 522,50 куб.м. був спожитий після закінчення строку дії договору від 12.07.2021 та не сплачений останнім, доказів можливості здійснити повернення природного газу сторонами суду не надано. Вказане дає підстави стверджувати про наявність підстав застосування приписів статті 1212 ЦК України та стягнення з відповідача вартості спожитого природного газу, а саме у розмірі 188 113,69 грн.

При цьому суд зазначає, що заперечення відповідача проти задоволення вказаних позовних вимог спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

З огляду на викладене, судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат за період з 25.11.2021 по 24.02.2022 та встановлено, що стягненню з відповідача підлягає 55 080,51 грн інфляційних втрат та 7 050,40 грн три проценти річних.

При цьому суд зауважує, стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 910/22034/15 від 01.06.2016, постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/10156/17 від 10.04.2018. З огляду на вказане суд вважає хибними твердження відповідача, покладені в основу заперечень проти стягнення компенсаційних платежів з Університету.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2023 у справі №914/596/22 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 ГПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази, вимоги та заперечення учасників справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР ГАЗ РЕСУРС" задовольнити частково.

2. Стягнути з НАЦІОНАЛЬНОГО ТЕХНІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ УКРАЇНИ "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ ІМЕНІ ІГОРЯ СІКОРСЬКОГО" (03056, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 37, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР ГАЗ РЕСУРС" (04070, місто Київ, вулиця Сагайдачного, 25, літ. Б, офіс 5, ) 188 113,69 грн (сто вісімдесят вісім тисяч сто тринадцять гривень 69 копійок) вартості безпідставно набутого майна, 55 080,51 грн (п`ятдесят п`ять тисяч вісімдесят гривень 51 копійку) інфляційних втрат, 7 050,40 грн (сім тисяч п`ятдесят гривень 40 копійок) три проценти річних та 3 753,67 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят три гривні 67 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. У стягненні 15,46 грн трьох процентів річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01.12.2023.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ