ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"20" вересня 2023 р. Справа № 911/2173/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінік Юкрейн»

до Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс»

про стягнення 4 571 344,16 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінік Юкрейн» до Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» про стягнення 4 571 344,16 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.07.2020 року відкрито провадження у справі № 911/2173/20, справу № 911/2173/20 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В ході підготовчого провадження у справі № 911/2173/20 відповідачем подано до суду клопотання від 04.11.2020 року, б/н про призначення почеркознавчої експертизи підпису та печатки зі сторони Покупця на наданому позивачем Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року.

23.11.2020 року позивачем також подано клопотання від 23.11.2020 року № 23-11/20-01 про призначення у справі експертизи підпису та печатки зі сторони Покупця на Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2020 року у справі № 911/2173/20 призначено судову почеркознавчу експертизу підписів та судову технічну експертизу документів, проведення яких доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, провадження у справі № 911/2173/20 зупинено до закінчення експертних досліджень і отримання господарським судом висновків експертів. Матеріали справи № 911/2173/20 надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Через канцелярію суду 12.08.2021 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз супровідним листом від 02.08.2021 року надійшов Висновок експерта з почеркознавчої експертизи від 02.08.2021 року № 3361/3362/21-32.

Через канцелярію суду 03.02.2022 року надійшов супровідний лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 28.01.2022 року з доданими до нього матеріалами справи № 911/2173/20 та Висновком експерта з технічної експертизи від 28.01.2022 року № 3844/21-33/2261-2285/22-33.

У зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2022 року поновлено провадження у справі.

В ході розгляду спору виникла потреба у призначенні додаткових експертиз у справі, оскільки проведені експертні дослідження не дають повних відповідей на питання, що мають значення для справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.09.2022 року у справі № 911/2173/20 було призначено додаткову судову технічну експертизу документів. Проведення експертиз доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03680, вул. Смоленська, 6, м. Київ).

15.06.2023 року через канцелярію суду надійшов супровідний лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 29514/29515/22-22 від 06.06.2023 року з доданими до нього матеріалами справи № 911/2173/20 та Висновком експерта № 29514/29515/22-33 від 06.06.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2023 року поновлено провадження у справі № 911/2173/20, підготовче засідання призначено на 31.07.2023 року.

Сторони в підготовче засідання 31.07.2023 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, вимог ухвали Господарського суду Київської області від 03.07.2023 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.07.2023 року підготовче засідання відкладено на 23.08.2023 року.

В підготовче засідання 23.08.2023 року сторони не з`явились, про важні причини неявки суду не повідомили, пояснень по суті спору з врахуванням експертних висновків суду не надали.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.09.2023 року.

В судове засідання 20.09.2023 року представники сторін не з`явились, пояснень по суті спору з врахуванням експертних висновків без поважгних причин суду не надали.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 20.09.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 26.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Коммунтранс» (надалі - відповідач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінік Юкрейн» (надалі позивач, Постачальник) був укладений Договір поставки № 071/1907 (надалі - Договір поставки). Строк дії Договору до 31.12.2020 року.

На підставі вказаного Договору Постачальник (позивач) взяв на себе зобов`язання передати у власність Покупця (відповідача) Товар (нафтопродукти, паливно-мастильні матеріали тощо), вказані у Заявках до Договору (далі - Товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Ціна та кількість Товару за даним Договором складається з загальної вартості і кількості Товару, що поставляється за даним Договором протягом терміну його дії.

Як зазначає позивач, він, як Постачальник, виконав свої зобов`язання належним чином, поставивши відповідачу Товар (бітум дорожній) у кількості та асортименті, вказаному у Додатках (Заявках) до Договору, що підтверджується підписаними Сторонами видатковими накладними.

Згідно з п. 3.1. Договору Покупець здійснює 100% передплату за Товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено Заявкою. За наявності у Покупця дебіторської заборгованості грошові кошти, що надходять від нього, зараховуються у першу чергу в рахунок погашення наявного боргу, що виник раніше. При цьому призначення платежу, вказане платником у платіжному дорученні, до уваги не приймається (п. 3.6 Договору).

Відповідно до умов Заявок Сторони погодили, що оплата кожної поставки здійснюється на умовах відстрочення платежу не пізніше, строку визначеного у Заявці на кожну партію Товару.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідачем були виставлені йому Заявки на замовлення партій Товару нафтопродуктів (бітум дорожній) у період з 26.07.2019 року по 28.11.2019 року.

Як зазначає позивач, на виконання виставлених відповідачем Заявок ним було поставлено відповідачу Товар нафтопродукти (бітум дорожній) на загальну суму всього 9 784 622,18 грн. за накладними: № 295 від 27.07.2019, № 294 від 27.07.2019, № 328 від 31.07.2019, № 329 від 31.07.2019, № 331 від 01.08.2019, № 330 від 01.08.2019, № 412 від 14.08.2019, № 413 від 14.08.2019, № 375 від 06.08.2019, № 374 від 06.08.2019, № 418 від 16.08.2019, № 417 від 16.08.2019, № 422 від 17.08.2019, № 421 від 17.08.2019, № 429 від 19.08.2019, № 430 від 19.08.2019, № 443 від 21.08.2019, № 447 від 22.08.2019, № 449 від 22.08.2019, № 462 від 23.09.2019, № 568 від 11.09.2019, № 560 від 10.09.2019, № 585 від 14.09.2019, № 586 від 13.09.2019, № 579 від 12.09.2019, № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019.

Також в додаткове підтвердження факту поставки товару відповідачеві згідно Договору поставки № 071/1907 від 26.07.2019 року позивач зазначив, що він не є імпортером та першим покупцем товару. Зазначений товар імпортувався з території Республіки Білорусь TOB «СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ» через митний пост, що знаходиться у с.Виступовичі Овруцького району Житомирської області. Після здійснення процедури розмитнення зазначеного товару ТОВ «СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ» на території митного посту (с. Виступовичі) не зливаючи його (бітум) із автоцистерни перевізника, який здійснював доставку товару із території Республіки Білорусь, реалізовував зазначений товар ТОВ «ЧАС ОЙЛ», яке в свою чергу, на підставі Договору поставки № 1/Б від 03.05.2019 року продало позивачеві (ТОВ «ЛІНІК ЮКРЕЙН») зазначений товар (не зливаючи з автоцистерни перевізника та не здійснюючи будь-яких його переміщень за межі населеного пункту с. Виступовичі). Позивач після отримання від ТОВ «ЧАС ОЙЛ» товару у власність здійснював його поставку відповідачеві (ПрАТ «КОММУНТРАНС»), скеровуючи (самостійно наймаючи вказаного перевізника або за посередництва ТОВ «СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ», якому в подальшому компенсував витрати на доставку товару в місце розвантаження) автомобіль із автоцистернами на адресу, узгоджену з відповідачем в Заявках на поставку товару. Відповідно місцем відвантаження товару позивач у товаросупровідних документах вказував с. Виступовичі, а місцем поставки - одну із трьох адрес, що вказував відповідач:

- м. Бровари, Київська обл.;

- с. Високі Байраки, Кіровоградська обл.;

- м. Українськ, Донецька обл.

За твердженням позивач, доставку товару з с. Виступовичі в узгоджені сторонами місця поставки здійснювали наступні перевізники:

- ООО «ГРУЗОВИТ-ТРАНС» (резидент Республіки Білорусь), замовником послуг якого виступало ТОВ «СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ» та вартість послуг із доставки з с. Виступовичі до місця поставки, вказаного відповідачем (ПрАТ «КОММУНТРАНС») позивач компенсував ТОВ «СОКАР ЕЛ ПІ ДЖИ»;

- ТОВ «ТРАНС БІТ ГРУПП», яке надавало послуги з перевезення вантажу на замовлення позивача в місце поставки згідно Договору № 22-10/2019 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 22.10.2019 року;

- ТОВ «ТРАНСКОМГРУП», яке надавало послуги з перевезення вантажу на замовлення позивача в місце поставки згідно Договору № 22/08-2019 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 22.08.2019 року;

- ТОВ «ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ», яке надавало послуги з перевезення вантажу на замовлення позивача в місце поставки згідно Договору № 10-07/19 про надання послуг по перевезенню вантажів від 10.07.2019 року;

- ТОВ «КРАЙ ПОДІЛЛЯ І К», яке надавало послуги з перевезення вантажу на замовлення позивача в місце поставки згідно Договору № 050319 перевезення вантажів від 13.03.2019 року;

- ПП «ПАРТНЕР-ТРАНС», яке надавало послуги з перевезення вантажу на замовлення позивача в місце поставки згідно Договору № 05/07/19/2-ТР про надання транспортних послуг від 05.07.2019 року.

Однак, як зазначає позивач, не зважаючи на своєчасне та повне виконання ним узгоджених сторонами Заявок на поставку товару, відповідачем своєчасно та в поному обсязі не оплачено поставлений Товар. Відповідачем поставлений Товар оплачений частково на загальну суму 8 034 622,19 грн., які зараховувались позивачем в порядку черговості надходження коштів в погашення попередніх заборгованостей.

Позивач зазначає, що всього за Договором поставлено товар на загальну суму 9 784 622,19 грн., з яких сплачено 8 034 622,19 грн., тому заборгованість відповідача по оплаті Товару за Договором поставки складає 1 750 000,00 грн.

Зокрема, за твердженням позивача, відповідачем порушено зобов`язання по оплаті товару за Договором поставки на суму 1 750 000,00 грн., яка утворилась за:

Заявкою від 15.11.2019 року (видаткова накладна № 917 від 16.11.2019 року) на 271 378,50 грн.;

Заявкою від 19.11.2019 року (видаткова накладна № 937 від 20.11.2019 року) на 300 324,11 грн.;

Заявкою від 19.11.2019 року (видаткова накладна № 935 від 20.11.2019 року) на 286 172,10 грн.;

Заявкою від 26.11.2019 року (видаткова накладна № 973 від 27.11.2019 року) на 295 375,09 грн.;

Заявкою від 26.11.2019 року (видаткова накладна № 990 від 29.11.2019 року) на 294 875,10 грн.;

Заявкою від 28.11.2019 року (видаткова накладна № 994 від 01.12.2019 року) на 300 324,11 грн.;

Згідно з абз. 1 п. 6.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлену партію Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1%, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк партії Товару за кожний день прострочення. Додатково до пені в разі несвоєчасної оплати Товару Покупець на вимогу Постачальника сплачує штраф в розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого Товару. Сплата зазначених штрафних санкцій не звільняє відповідача від зобов`язань по оплаті.

У зв`язку з порушенням відповідачем виконання грошових зобов`язань з оплати поставленого товару позивач просить стягнути з відповідача крім 1 750 000,00 грн. основного боргу, також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 35 215,48 грн. інфляційних та 91 587,79 грн. 3% річних, 766 710,12 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 1 927 830,78 грн. штрафу у розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Позивач також в позові зазначає, що у нього відсутні оригінали Договору поставки та усіх первинних документів, оскільки оригінали у 2-х екземплярах разом із товаром передавались відповідачеві, він їх мав підписати, сканувати та відправляти позивачеві електронною поштою.

У відповідності до п. 9.4. Договору сторони домовились, що всі документи (підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками (за їх наявності), які стосуються даного Договору і передані засобами факсимільного зв`язку чи електронною поштою у сканованому вигляді мають силу оригіналу до передачі оригіналів другій Стороні. Сторони обумовили, що передача оригіналів зазначених у даному пункті документів здійснюється протягом 7 (семи) календарних днів з дати їх складання.

Також згідно з п. 9.11 Договору документи, які відправлені факсом чи електронною поштою, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для Сторін, можуть бути подані в судові інстанції в якості належних доказів і не можуть заперечуватись Стороною, від імені якої вони були відправлені на узгоджені сторонами електронні адреси.

Позивач зазначає, що своєчасно та в повному обсязі складав та надавав відповідачеві оригінали усіх документів у двох екземплярах, однак відповідач належні позивачу оригінальні примірники не повернув.

Крім того, сторони погодили діючі зразки факсимільного відтворення підпису уповноважених осіб, які можуть використовуватися Сторонами відповідно до чинного Законодавства України для відтворення підпису на документах, що формуються сторонами на виконання даного Договору. Зразки факсимільного відтворення підпису наведені у п. 9.9. Договору.

Також, у зв`язку з неповерненням відповідачем підписаних примірників Договору та первинних документів, позивач 08.05.2020 року відправив на адресу відповідача лист (цінним відправленням із описом вкладенні) із дублікатами Договору та первинних документів по господарських операціях, що були здійснені сторонами із проханням підписати їх зі свого боку та надати позивачеві його підписані примірники, документи були підписані уповноваженими особами позивача та складені у двох примірниках. Зазначений лист відповідач отримав у поштовому відділенні 25.05.2020 року, проте залишив без відповіді та задоволення.

11.06.2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № 10-06/2020-2 від 10.06.2020 року щодо порушення умов Договору поставки № 071/1907 від 26.07.2019 року та сплати боргу і неустойки, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, як вбачається з викладених у позові обставин, позивачем (як Постачальником) заявлено позов про стягнення з відповідача (як Покупця) заборгованості за поставлений на підставі Договору поставки від 26.07.2019 року № 071/1907 товар, зокрема, за накладними № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 в сумі 1 750 000,00 грн., 35 215,48 грн. інфляційних, 1 927 830,78 грн. штрафу, 91 587,79 грн. річних та 766 710,12 грн. пені, всього 4 571 344,16 грн. Крім того, в підтвердження заборгованості позивач посилається на Акт звірки розрахунків від 31.12.2019 року, підписаний сторонами.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, визнавши поставку товару на підставі Договору поставки від 26.07.2019 року № 071/1907 за іншими накладними: № 295 від 27.07.2019, № 294 від 27.07.2019, № 328 від 31.07.2019, № 329 від 31.07.2019, № 331 від 01.08.2019, № 330 від 01.08.2019, № 412 від 14.08.2019, № 413 від 14.08.2019, № 375 від 06.08.2019, № 374 від 06.08.2019, № 418 від 16.08.2019, № 417 від 16.08.2019, № 422 від 17.08.2019, № 421 від 17.08.2019, № 429 від 19.08.2019, № 430 від 19.08.2019, № 443 від 21.08.2019, № 447 від 22.08.2019, № 449 від 22.08.2019, № 462 від 23.09.2019, № 568 від 11.09.2019, № 560 від 10.09.2019, № 585 від 14.09.2019, № 586 від 13.09.2019, № 579 від 12.09.2019 (які оплачені), відповідач стверджував про відсутність поставки за наведеними в позові накладними № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019.

В обґрунтування відповідних тверджень відповідач зазначив, що спірні накладні і складені щодо них Заявки ним не підписувались, підписи та печатки від імені Покупця йому не належать. Аналогічні твердження відповідач висловив і щодо Акту звірки розрахунків від 31.12.2019 року.

Також, відповідач звернув увагу, що спірні видаткові накладні і складені щодо них Заявки подані позивачем лише в копіях.

У зв`язку з чим, судом з`ясовано, що спірні видаткові накладні в оригіналах у позивача відсутні, оскільки за твердженням позивача отримувались в сканкопіях за допомогою електронної пошти, що допускається за умовами Договору поставки.

Оскільки, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на неоплату відповідачем поставленого за накладними № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 товару, що підтверджується Актом звірки розрахунків від 31.12.2019 року, підписи та відтиски печатки зі сторони Покупця відповідачем заперечуються, суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової експертизи підписів та печатки зі сторони Покупця на документах про спірні поставки.

Виходячи з обставин спору, суд дійшов висновку про необхідність дослідження в ході експертизи підписів та печатки зі сторони Покупця не лише на Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року, а й на первинних документах, складених на підставі Договору поставки від 26.07.2019 року № 071/1907, за якими заявлено позовні вимоги, зокрема, накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 та складених до них заявок.

В ході розгляду спору з`ясувалось, що проведені за ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2020 року у справі № 911/2173/20 судові почеркознавча експертиза підписів та судова технічна експертиза документів, не дають повних відповідей на питання, що мають значення для справи, тому виникла потреба у призначенні додаткової експертизи у справі.

Зокрема, за наслідками проведення почеркознавчої експертизи згідно з Висновком від 02.08.2021 року № 3361/3362/21-22 було встановлено, що на всіх документах відсутні рукописні підписи. Встановлено, що на видаткових накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 підпис генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О.Г. виконано не рукописним способом, а являють собою зображення, які нанесені на поверхню аркушів документів за допомогою копіювально-розмножувальної техніки з електрографічним способом друку, тобто ксерокопії. На решті видаткових накладних та Акті звірки підпис генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О.Г. виконано не рукописним способом, а нанесені шляхом перенесення барвної речовини синього кольору з поверхні рельєфного кліше-факсиміле підпису на поверхню аркушів документів способом безпосереднього контакту кліше-факсиміле із поверхнею аркушів.

Також, за наслідками проведеної технічної експертизи було складено Висновок від 28.01.2022 року № 3844/21-33/2261-2285/22-33, яким встановлено неможливість вирішення питання про відповідність факсимільних відбитків підпису генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О. Г. та печатки підприємства.

Таким чином, за наслідками проведених експертних досліджень не вдалося встановити обставини, для з`ясування яких призначалась експертиза у справі № 911/2173/20. Зокрема, в матеріалах справи № 911/2173/20 наявні:

- видаткові накладні, які сторонами не заперечуються і оплачені, а саме: від 26.07.2019 року № 071/1907: № 295 від 27.07.2019, № 294 від 27.07.2019, № 328 від 31.07.2019, № 329 від 31.07.2019, № 331 від 01.08.2019, № 330 від 01.08.2019, № 412 від 14.08.2019, № 413 від 14.08.2019, № 375 від 06.08.2019, № 374 від 06.08.2019, № 418 від 16.08.2019, № 417 від 16.08.2019, № 422 від 17.08.2019, № 421 від 17.08.2019, № 429 від 19.08.2019, № 430 від 19.08.2019, № 443 від 21.08.2019, № 447 від 22.08.2019, № 449 від 22.08.2019, № 462 від 23.09.2019, № 568 від 11.09.2019, № 560 від 10.09.2019, № 585 від 14.09.2019, № 586 від 13.09.2019, № 579 від 12.09.2019;

- видаткові накладні, за якими заявлено стягнення, однак такі накладні наявні лише в ксерокопіях, а саме: № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019;

- Акт звірки розрахунків від 31.12.2019 року за Договором поставки і сам Договір поставки від 26.07.2019 року № 071/1907;

Для вирішення спору у справі № 911/2173/20 має значення дослідження підписів та печатки зі сторони Покупця - генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О.Г. на наданому позивачем Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року та спірних видаткових накладних, як між собою, так і в порівнянні з визнаними видатковими накладними.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі додаткової судової технічної експертизи документів для з`ясування:

- Чи співпадають підписи генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О.Г. та печатки Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» на Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року з відповідними підписами та печатками на:

- Договорі поставки від 26.07.2019 року № 071/1907 (в реквізитах);

- видаткових накладних (наявні лише в ксерокопіях): № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019;

- видаткових накладних (які сторонами не заперечуються): від 26.07.2019 року № 071/1907: № 295 від 27.07.2019, № 294 від 27.07.2019, № 328 від 31.07.2019, № 329 від 31.07.2019, № 331 від 01.08.2019, № 330 від 01.08.2019, № 412 від 14.08.2019, № 413 від 14.08.2019, № 375 від 06.08.2019, № 374 від 06.08.2019, № 418 від 16.08.2019, № 417 від 16.08.2019, № 422 від 17.08.2019, № 421 від 17.08.2019, № 429 від 19.08.2019, № 430 від 19.08.2019, № 443 від 21.08.2019, № 447 від 22.08.2019, № 449 від 22.08.2019, № 462 від 23.09.2019, № 568 від 11.09.2019, № 560 від 10.09.2019, № 585 від 14.09.2019, № 586 від 13.09.2019, № 579 від 12.09.2019.

Враховуючи наявність лише ксерокопій видаткових накладних, за якими заявлено стягнення, а саме: № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 і така форма документообміну допускається за умовами Договору поставки, експертиза відповідних первинних документів має відбуватись за наявними у позивача копіями, які долучені до матеріалів справи, експертизу у відповідній частині необхідно провести на предмет співпадіння зображень підпису генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О.Г. (в тому числі факсимільного) та печатки Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс».

Ухвалою від 07.09.2022 року у справі № 911/2173/20 було призначено додаткову судову технічну експертизу документів щодо видаткових накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 та Акту звірки розрахунків від 31.12.2019 року, складених за Договором поставки від 26.07.2019 року № 071/1907.

15.06.2023 року через канцелярію суду надійшов супровідний лист від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 29514/29515/22-22 від 06.06.2023 року з доданими до нього матеріалами справи № 911/2173/20 та Висновком експерта № 29514/29515/22-33 від 06.06.2023 року.

За наслідками проведення експертизи згідно з Висновком експерта № 29514/29515/22-33 від 06.06.2023 року було встановлено неможливість ідентифікації факсиміле підпису генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушка О.Г. на ксерокопіях видаткових накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019, оскільки у копіях документів не відображаються ознаки, які характеризують спосіб їх нанесення.

За наслідками проведення експертизи також встановлено, що відтиски факсиміле підпису генерального директора Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» Глушко О.Г. на видаткових накладних від 26.07.2019 року № 071/1907: № 295 від 27.07.2019, № 294 від 27.07.2019, № 328 від 31.07.2019, № 329 від 31.07.2019, № 331 від 01.08.2019, № 330 від 01.08.2019, № 412 від 14.08.2019, № 413 від 14.08.2019, № 375 від 06.08.2019, № 374 від 06.08.2019, № 418 від 16.08.2019, № 417 від 16.08.2019, № 422 від 17.08.2019, № 421 від 17.08.2019, № 429 від 19.08.2019, № 430 від 19.08.2019, № 443 від 21.08.2019, № 447 від 22.08.2019, № 449 від 22.08.2019, № 462 від 23.09.2019, № 568 від 11.09.2019, № 560 від 10.09.2019, № 585 від 14.09.2019, № 586 від 13.09.2019, № 579 від 12.09.2019, які надані в оригінальних примірниках (оплачені відповідачем), виконані за допомогою одного і того ж факсиміле підпису.

В той же час, відтиск факсиміле підпису на Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року за Договором поставки від 26.07.2019 року № 071/1907, який наданий в оригінальному примірнику, нанесений не тим факсиміле підпису, відтиски якого містяться на вищенаведених визнаних та оплачених відповідачем видаткових накладних.

Таким чином, наведені обставини ставлять під обґрунтований сумнів твердження позивача, що Акт звірки розрахунків від 31.12.2019 року підписаний відповідачем, оскільки відтиски факсиміле підпису відповідача на визнаних ним і оплачених видаткових накладних не співпадають з відповідним відтиском факсиміле підпису відповідача на Акті звірки.

Щодо відтисків печатки Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс», експертизою встановлено неможливість їх ідентифікації на ксерокопіях видаткових накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019, оскільки у копіях документів не відображаються ознаки, які характеризують спосіб їх нанесення.

У наданих на дослідження Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року за Договором поставки від 26.07.2019 року № 071/1907; на Договорі поставки від 26.07.2019 року № 071/1907 (в реквізитах); на видаткових накладних від 26.07.2019 року № 071/1907: № 295 від 27.07.2019, № 294 від 27.07.2019, № 328 від 31.07.2019, № 329 від 31.07.2019, № 331 від 01.08.2019, № 330 від 01.08.2019, № 412 в ід 14.08.2019, № 413 від 14.08.2019, № 375 від 06.08.2019, № 374 від 06.08.2019, № 418 від 16.08.2019, № 417 від 16.08.2019, № 422 від 17.08.2019, № 421 від 17.08.2019, № 429 від 19.08.2019, № 430 від 19.08.2019, № 443 від 21.08.2019, № 447 від 22.08.2019, № 449 від 22.08.2019, № 462 від 23.09.2019, № 568 від 11.09.2019, № 560 від 10.09.2019, № 585 від 14.09.2019, № 586 від 13.09.2019, № 579 від 12.09.2019 відтиски печатки Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» нанесені за допомогою трьох різних кліше печаток.

При цьому, звіривши співпадіння з печатками на видаткових накладних, які визнані і оплачені відповідачем, встановлено, що відповідні печатки співпадають на частині видаткових накладних і на Акті звірки.

Таким чином, за наслідками проведеної у справі судової експертизи відсутні підстави достовірно стверджувати, що відтиски факсиміле підпису та печатки Покупця на ксерокопіях спірних видаткових накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019 належать відповідачу.

Щодо Акту звірки розрахунків від 31.12.2019 року за Договором поставки від 26.07.2019 року № 071/1907, на який посилається позивач, також за насліками проведеної у справі судової експертизи відсутні підстави достовірно стверджувати, що такий Акт звірки складено за участю відповідача, оскільки відбитки факсиміле підпису відповідача на визнаних ним та оплачених видаткових накладних відрізняються від факсиміле підпису на Акті звірки розрахунків від 31.12.2019 року. Єдине співпадіння має місце щодо печатки відповідача на Акті звірки розрахунків та деяких видаткових накладних, що не є достатньою підставою для встановлення достовірності такого доказу.

Крім того, Акт звірки розрахунків не є первинним документом і не спроможний засвідчувати факт здійснення господарської операції з поставки товару, тому сам по собі Акт звірки розрахунків не породжує господарського зобов`язання.

Також судом досліджено та встановлено неспроможність Акту звірки розрахунків від 31.12.2019 року засвідчувати заявлену у справі заборгованість, оскільки такий Акт складено на іншу суму, не містить посилання на кожну постаку (накладну) та платіжні документи, що не дозволяє ідентифікувати наведені в ньому операції.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За непідтвердженості первинних фактів замовлення та отримання товару саме відповідачем, відсутність навіть доказів надіслання первинних документів з пристроїв відповідача та непідтверденості фактів доставки Товару на адресу відповідача і його отримання уповноваженими представниками відповідача, у суду відсутні будь-які підстави вважати викладені у позові обставини підтвердженими.

Відповідні обставини не вдалося встановити і в ході призначених судом численних експертних досліджень через допущені самим позивачем недбалості в оформленні первинних документів та незабезпечення можливості доказування його позиції в установленому процесуальним законодавством порядку.

При цьому, обставини та порядок придбання позивачем товару до його поставки відповідачу не мають значення для вирішення спору, оскільки такий товар міг бути поставлений іншим покупцям чи третім особам в місцях відвантаження.

Відповідно до ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1).

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2).

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом (ч. 3).

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4).

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5).

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6).

Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором (ч. 7).

Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 8).

Відповідно до ст. 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (ч. 1).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4).

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5).

З огляду на наявні у справі докази та встановлені в ході розгляду спору обставини (в тому числі за допомогою експертизи), суд зазначає, що надані позивачем ксерокопії спірних видаткових накладних № 917 від 16.11.2019, № 935 від 20.11.2019, № 937 від 20.11.2019, № 973 від 27.11.2019, № 990 від 29.11.2019, № 994 від 01.12.2019, за якими він просить стягнути заборгованість, не відповідають визначенню та вимогам ні до письмового доказу, ні до електронного доказу.

При цьому, діями самого позивача, який не проявив достатньої обачності та допустив недбалість в оформленні первинних документів, створена ситуація неможливості ідентифікації факту поставки товару саме відповідачу та його отримання саме відповідачем.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивачем в підтвердження позовних вимог надано копії Заявок, підписаних зі сторони Покупця факсиміле підпису, копії видаткових накладних, підписаних зі сторони Покупця факсиміле підпису, рахунки на оплату без доказів їх надання Покупцю.

Позивач стверджує, що документи про замовлення і поставку (які мали оформлюватись Замовником - Заявки та накладні про отримання, отримувались ним в копіях за допомогою електронних пристроїв (факсу чи електронної пошти). Однак, надані позивачем копії документів не містять ознак їх отримання за допомогою факсу чи електронної пошти і саме з електронних пристроїв Покупця відповідача.

Як зазначив позивач, він не має можливості надати скріни екрану відповідних сторінок електронної пошти, оскільки менеджер, який відповідав за постачання товару відповідачеві був звільнений, а його поштовий акаунт та листування видалені.

Однак відповідні обставини не підтверджені жодними доказами та обґрунтованими поясненнями, зокрема, навіть не зазначено про якого працівника йде мова і яким чином позивач допустив таку недбалість, як видалення акаунту, який містив електронні докази, які є первинними документами в розумінні умов Договору.

Хоча за умовами Договору і допускається проставлення підпису за допомогою факсиміле і передбачено надіслання первинних документів за допомогою факсу чи електронної пошти, однак такі умови Договору суперечать загально встановленим правилам документообігу. Відповідні умови Договору не можуть змінювати загально встановлених вимог і правил щодо первинних документів, які спроможні належним чином підтверджувати факти здійснення господарських операцій, що міг і повинен був усвідомлювати позивач.

Зокрема, Заявки мали оформлюватись відповідачем і передаватись позивачу до моменту поставки товару, тому твердження позивача про їх надіслання в обох екземплярах одночасно з товаром є необгрунтованим. За фактом поставки товару підписані отримувачем накладні мали повертатись в оригіналі особою, яка передавала товар і надавала накладні для підписання.

Навіть припустивши можливість повернення підписаних Заявок та накладних за допомогою факсу чи електронної пошти, їх підписання за допомогою факсиміле створює подвійну технічну складову, що й унеможливило проведення експерних досліджень, що також мав убезпечити позивач.

Таким чином, з наданих позивачем доказів не можливо встановити факту надіслання копій первинних документів саме з технічних пристроїв відповідача. Позивачем не надано доказів отримання Заявок та накладних з електронної пошти відповідача (що має бути засвідчено відповідними скрінами екрану комп`ютера) чи з факсу відповідача (що має бути засвідчено відповідними примірниками на факсовому папері з відповідними позначками).

Посилання позивача на неможливість надання відповідних доказів - скрінів екрану комп`ютера та факсових примірників з відповідними позначками, свідчить про занадто багато збігів обставин не на користь позивача, що в сукупності встановлених в ході розгляду спору обставин ставить під обґрунтований сумнів достовірність та вірогідність наданих позивачем доказів позовних вимог.

Також, по спірним операціям поставки реєстрація податкових накладних була зупинена. Зокрема, з наданих позивачем доказів вбачається, що по решті операцій (видаткових накладних), які визнані і оплачені відповідачем, податкові накладні прийнято і зареєстровано, в той час, як по спірним видатковим накладним реєстрація податкових накладних була зупинена через сумнівність операцій.

Надані позивачем в підтвердження факту доставки товару на адресу Покупця Акти наданих послуг перевізниками без відомостей про отримання вантажоотримувачем не підтверджують факту доставки саме відповідачу. Надано лише три Товарно-транспортні накладні, з яких не можливо встановити про які саме поставки (визнані відповідачем чи заперечені) вони свідчать, ТТН за всіма поставками позивачем не надано. Крім того, відповідач у запереченні на відповідь на відзив заперечував наведені ТТН, посилаючись на відсутність підтвердження повноважень наведених в них осіб та підроблення штампів, що позивачем не було спростовано.

Відтак, відсутні достатні підстави стверджувати, що доставка товару здійснювалась безпосередьо відповідачеві та його отримано саме уповноваженим представником відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, за відсутності належних і допустимих доказів поставки товару за спірними накладними, враховуючи заперечення відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 750 000,00 грн. основного боргу за спірними накладними, які не підтверджені.

Щодо решти вимог позову, судом встановлено, що позивачем також заявлено про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення оплати товару і по іншим накладним, які відповідачем визнаюься.

Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції по всім фактам прострочення оплат поставок за Договром, зокрема 35 215,48 грн. інфляційних, 91 587,79 грн. 3% річних, 1 927 830,78 грн. 20% штрафу, 766 710,12 грн. пені.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Як вбачається з наведеного у позові розрахунку, відповідач дійсно допускав незначні прострочення оплат по визнаним ним накладним, про що також зазначає і сам відповідач у своєму відзиві та наданому контррозрахунку.

Таким чином, відповідач не заперечує наявності підстав для співмірної відповідальності за допущені ним прострочення оплат за виключенням операцій по спірним поставкам, які не підтвердились в ході розгляду справи.

Зокрема, за наданим відповідачем контррозрахунком він визнає 54 451,17 грн. 3% річних (з заявлених 91 587,79 грн.) та 539 537,57 грн. пені (з заявленої 766 710,12 грн. пені). Щодо решти вимог, в тому числі і інфляційних в сумі 35 215,48 грн., відповідні нарахування здійснені по спірним поставкам, які не підтверджені.

Щодо вимоги про стягнення 1 927 830,78 грн. 20% штрафу відповідач зазначав про його не обгрунтованість посиланнями на значні порушення, як то прострочення більше якоїсь суттєвої кількості днів. Фактично штраф застосований за те ж порушення, що і пеня, що призвело до неспівмірного розміру відповідальності.

Судом перевірено надані сторонами розрахунки та встановлено, що контррозрахунок відповідача відповідає встановленим в ході розгляду справи обставинам і з відповідача підлягають стягненню 54 451,17 грн. 3% річних (з заявлених 91 587,79 грн.) та 539 537,57 грн. пені (з заявленої 766 710,12 грн. пені), як визнано відповідачем.

Щодо заявлених у позові 35 215,48 грн. інфляційних, судом встановлено, що як вбачається з розрахунку позову, у розрахунку інфляційних позивачем брались до уваги тільки спірні поставки, які не підтверджені в ході розгляду спору, тому відсутні підстави для стягнення інфляційних.

Щодо вимоги про стягнення 1 927 830,78 грн. 20% штрафу, суд зазначає, що відповідна вимога є неспівмірною допущеним порушенням незначним простроченням та не обґрунтована посиланням на понесені значні збитки.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення неустойки і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 904/12429/16.

Також, як зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

З огляду на наведене, суд зазначає, що заявлений позивачем штраф у сумі 1 927 830,78 грн. в розмірі 20% не обґрунтований значністю порушень, фактично мали місце незначні прострочення, які не призвели до збитків і за такі прострочення виконання грошових зобов`язань застосовано відповідальність у вигляді пені. Таким чином, заявлена у позові вимога про стягнення штрафу є неспівмірною порівняно із збитками кредитора, створю непомірний тягар і свідчить про намагання позивача отримати невиправдані додаткові прибутки.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 1 927 830,78 грн. штрафу за прострочення сплати грошових зобов`язань, за які вже застосована пеня.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не обґрунтовані та не доведені в частині стягнення основного боргу та нарахованих на нього штрафних санкцій. В решті заявлених у позові нарахувань позовні вимоги підлягають задоволенню у визнаному відповідачем обсязі, який вважається судом обґрунтованим та співмірним.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 54 451,17 грн. 3% річних та 539 537,57 грн. пені. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно роміру задоволених позовних вимог, що складає 8 909,83 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Коммунтранс» (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Кірова, 90, оф.18, каб. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінік Юкрейн» (02097, м. Київ, вул. Радунська, 42/10, кв. 50, ) 54 451 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят одна) грн. 17 коп. 3% річних, 539 537 (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 57 коп. пені та 8 909 (вісім тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 83 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.11.2023 р.

Суддя Т.П. Карпечкін