РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1359/23
Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін справу №927/1359/23

за позовом: Чернігівської міської ради,

ідентифікаційний код 34339125, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бородухи Миколи Михайловича,

код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

про стягнення 107 441,31 грн.

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

Позивач Чернігівська міська рада звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бородухи Миколи Михайловича про стягнення 107 441,31 грн. за неправомірне користування земельною ділянкою без укладення договору в період з 01.01.2017 по 26.06.2019.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи по суті призначено на 31.10.2023, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив.

У судовому засіданні 31.10.2023 судом оголошено перерву до 22.11.2023.

Ухвалою суду від 31.10.2023 повідомлено відповідача про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті та про те, що судове засідання відбудеться 22.11.2023.

Ухвалою суду від 17.11.2023 повідомлено сторін про те, що у зв`язку з перебуванням судді Ноувен М.П. у відпустці, судове засідання, призначене на 22.11.2023 не відбудеться, а також повідомлено сторін, що судове засідання відбудеться 30.11.2023.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції, розписками та довідками про доставку електронного листа.

30.11.2023 судом у нарадчій кімнаті підписано вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Позиції учасників справи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у період з 01.01.2017 року по 26.06.2019 рік користувався земельною ділянкою площею з кадастровим номером :01:037:0152, розташованою за адресою: вул. Толстого, 149, м. Чернігів без укладення договору оренди, чим позбавив власника земельної ділянки Чернігівську міську раду права отримати дохід у розмірі орендної плати, внаслідок чого до місцевого бюджету не надійшли кошти за користування земельною ділянкою.

26.10.2023 від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій відповідач зазначає, що всі докази судових витрат в повному обсязі, в т.ч. докази витрат на правову допомогу будуть надані відповідачем в порядку п.8 ст. 129 ГПК України протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду.

26.10.2023 від відповідача надійшло клопотання від 15.10.2023 про прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву разом із додатками.

У поданому відзиві на позовну заяву від 15.10.2023 відповідач просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що:

- 12.04.2019, на підставі протоколу Загальних зборів ТОВ «М-Техноінвест» від 10.04.2019 та акту приймання-передачі приміщення від 12.04.2019 право власності відповідача на приміщення, яке знаходиться на земельній ділянці, зазначеній у позові, припинилося. Починаючи з 12.04.2019 відповідач не користувався земельною ділянкою та не створював жодних перешкод для отримання доходів позивачем. Тобто, останньою датою порушення відповідачем прав позивача є дата припинення права власності на об?єкт нерухомості 12.04.2019;

- строк позовної давності звернення до суду за весь період починав зменшуватись з 01.01.2020 щомісячно і повинен був закінчуватися дискретно. Загальний 3-х річний строк позовної давності для захисту порушених прав та інтересів мав закінчитися в цілому 26.06.2022, а по факту 12.04.2022. Розрахунок позивача, наведений у позові апріорі є невірний;

- 30.03.2020 у позивача виникло право на автоматичне продовження загального строку позовної давності під час дії карантину, яке тривало 3 місяці і 8 днів і закінчилося 18.06.2020 плюс 20 днів:

- встановлений законом загальний строк позовної давності у даній справі згідно заявленого позивачем періоду порушення його прав та інтересів закінчився 20.07.2022 щонайпізніше тобто за півтора роки до моменту подання позову до суду;

- право звернення до суду за захистом своїх прав 29.09.2023 у позивача не виникло; заяв про продовження чи поновлення строків загальної позовної давності позивачем не подано, про причини їх пропуску не зазначено та не доведено неможливості звернення до суду у визначений законом строк.

31.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив №157/06-03 від 31.10.2023 у якій, позивач вважає доводи відповідача безпідставними з огляду на те, що відповідач невірно тлумачить чинне законодавство, стверджуючи про пропуск строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», запроваджені механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану продовжується на строк дії таких обставин. Під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. Доводи відповідача свідчать про помилкове ототожнення ним 3-річного присічного процесуального строку та 3-річного строку позовної давності, проте позовна давність є інститутом матеріального права, а не процесуального.

15.11.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано відповіді на здійснені ним помилки при обрахуванні розміру відшкодування. Позивач звернувся до суду через 3 місяці після закінчення карантину 29.09.2023, тобто з урахуванням дати звернення до суду, позовної давності 3 роки і строку карантину (3 роки і 3 місяці) обрахунок відшкодування мав бути розпочатися з 01.07.2017, а не з 01.01.2017, і закінчуватися 12.04.2019 (з моменту втрати права власності на приміщення, а отже відсутності перешкод для користування ділянкою для позивача), а не 26.06.2019, як це вказав відповідач у відзиві. Вказане приміщення на земельній ділянці було придбане без земельної ділянки і лише згодом відповідач отримав вказану ділянку в користування. Розмір ділянки (500м.кв.), на якій знаходиться приміщення належне свого часу відповідачу, в 4 рази менший від ділянки, яка була певний час в оренді у відповідача і зареєстрована в кадастрі. Оскільки договір оренди саме цієї ділянки подовжений не був, відповідач по факту ділянкою не користувався, у позивача було право і можливість повернути у своє користування ту частину ділянки, на якій не знаходилося приміщення відповідача, скасувавши існуючу реєстрацію земельної ділянки, і в подальшому використовувати для своїх потреб, проте позивач своїм правом не скористався.

Відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В01 №361958, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.05.1999 за адресою: АДРЕСА_1 , дата запису 13.12.2006, номер запису 0001269.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2001 №2963, договору про поділ нерухомого майна від 25.12.2002 №4938 набуто право на об`єкт нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 158411.

Об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 розміщено на земельній ділянці з кадастровим номером :01:037:0152, площею 0,2088 га, цільове призначення 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 03.06.2020, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:037:0152, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була здійснена 29.04.2010.

Матеріали справи містять технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди на земельну ділянку приватному підприємцю Бородусі Миколі Михайловичу (м. Чернігів, вул. Толстого, 149), на схематичних матеріалах якої та зображенні №1 земельної ділянки зображено об`єкти нерухомості, які перебували у власності ФОП Бородухи Миколи Михайловича. Будь-які інші об`єкти нерухомості, які належать іншій особі, підприємству чи організації на цій земельній ділянці відсутні, що підтверджується також викопіюванням топографічної аерофотозйомки території м. Чернігова, здійсненої на підставі договору №1403фг/2018 на виконання робіт топографічної аерофотозйомки від 11.04.2018.

За клопотанням приватного підприємця Бородухи Миколи Михайловича від 03.12.2004, рішенням Чернігівської міської ради від 29.12.2004 (пункт 163) приватному підприємцю Бородусі Миколі Михайловичу було передано земельну ділянку в короткострокову оренду, строком на 5 років, площею 0,2088 га по вул. Толстого, 149, для експлуатації частини приміщення декального відділення цеху, цеху деревоплити, у т.ч. 0,0266 га проїзд загального користування.

29.12.2004 між приватним підприємцем Бородухою Миколою Михайловичем та Чернігівською міською радою був підписаний та зареєстрований під №2040 Договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар набуває права на оренду земельної ділянки в м. Чернігові по вул. Толстого, 149, загальною площею 0,2088 га, строком на 5 років, для експлуатації частини приміщення декального відділення цеху, цеху деревоплити (а.с.27-29).

Додатком №1 до Договору № 2040 від 29.12.2004 є План зовнішніх меж землекористування приватного підприємця Бородухи М.М. в м. Чернігові, вул. Толстого, 149, кадастровий номер :01:037:0152.

Сторонами також підписано акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду приватному підприємцю Бородусі М.М. від 29.12.2004.

З урахуванням додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки № 2040 від 29.12.2004 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі відсотка нормативної грошової оцінки землі.

Листом від 18.01.2010 ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської міської ради в особі міського голови з проханням продовжити термін договору оренди земельної ділянки від 29.12.2004.

Листами № 577 від 29.01.2010 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило ФОП Бородуху М. про необхідність надання кадастрового плану земельної ділянки, із зазначенням суміжних землекористувачів на даний час та експлікації угідь, виконаних спеціалізованою організацією, яка має ліцензію на виконання земельно-кадастрових робіт, копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Рішенням Чернігівської міської ради від 29.04.2010 року «Про надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам в межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою» (49 сесії 5 скликання), постановлено фізичній особі-підприємцю Бородусі Миколі Михайловичу, у зв`язку із закінченням строку дії договору земельної ділянки, передати земельну ділянку в короткострокову оренду, строком на 5 років, площею 0,2088 га по вул. Толстого, 149, для експлуатації частини приміщення декального відділення цеху, цеху деревоплити, в тому числі: 0,0266 га проїзд загального користування, без реального виділення в натурі (а.с.35).

Як вбачається з матеріалів справи, Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради листами від 07.06.2010 №2893, від 09.07.2010 №3518, від 03.08.2010 №3929, від 10.05.2011 №2300, від 27.12.2017 №7699, зверталось до фізичної особи-підприємця Бородухи Миколи Михайловичу щодо необхідності укладення договору оренди земельної ділянки та вжиття заходів щодо оформлення земельної ділянки у користування.

Листами №84/2-08.01/2019 від 23.01.2019 та №503/2-08/2019 від 22.03.2019 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило фізичну особу-підприємця Бородуху Миколу Михайловича про проведення засідання комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, а також зазначило, що договір оренди з міською радою не укладено, земельна ділянка використовується без дозвільних документів.

Фізична особа-підприємець Бородуха Микола Михайлович у листі від 03.04.2019 до начальника Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради просив надати фінансові розрахунки щодо користування земельною ділянкою та обґрунтування тарифів за користування земельною ділянкою з 2009 року.

Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради листом №562/19/вих/02.08/1067 від 03.05.2019 запропонувало фізичній особі-підприємцю Бородусі М.М. договір про добровільне відшкодування збитків, заподіяних у зв?язку з використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,1822 га в м. Чернігові, вул. Толстого, 149.

Фізична особа-підприємець Бородуха М.М. у листі від 13.05.2019 просив міську раду надати можливість добровільно сплатити суму збитків з розстрочкою платежу з урахуванням фінансового стану.

Натомість, Договір оренди фізичною особою-підприємцем Бородухою Миколою Михайловичем не було укладено, земельна ділянка з кадастровим номером :01:037:0152 площею 0,1822 га по вул. Толстого, 149 в м. Чернігів, до 26.09.2019 використовувалась без правовстановлюючих документів.

З 27.06.2019 право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за підприємством ТОВ «М-Техноінвест», на підставі протоколу Загальних зборів засновників товариства №1/2019 від 10.04.2019 та акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 12.04.2019.

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області листами від 22.11.2018 №5331/9/25-01-53-06-07, від 05.06.2020 №1912/9/25-01-53-05-07 надано інформацію на запит управління земельних ресурсів, відповідно до якої ОСОБА_1 податкові декларації з плати за землю за 2015-2020 роки не подавав, податкові зобов`язання зі сплати за землю не декларував.

Відділом у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області листом від 04.12.2018 №18-25-0.36-3088/169-18 надана інформація про нормативну грошову оцінку 1 кв.м. земельної ділянки за адресою: вул. Толстого, 149, м. Чернігів, з кадастровим номером :01:037:0152 (а.с.59-60).

Листом №476/111/2-08 від 19.06.2020 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило фізичну особу-підприємця Бородуху М.М. про необхідність сплати коштів до бюджету Чернігівської міської ради за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та про зміну реквізитів для оплати.

Матеріали справи містять також листи Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, адресовані фізичній особі-підприємцю Бородусі М.М. №594/ІН/2-08 від 23.07.2020, №840/ІН/2-08 від 16.09.2020, №1069/Ін/2-08/2020 від 22.10.2020, №324/ІН/2-08.01 від 29.05.2023 з вимогою добровільно відшкодувати збитки, завдані у зв?язку з використанням земельної ділянки площею 0,1822 га за адресою вул. Толстого, 149, м. Чернігів без належного оформлення документів.

За результатами опрацювання та визначення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за рахунок Чернігівської міської ради (власника земельної ділянки) при використанні ФОП Бородухою Миколою Михайловичем земельної ділянки площею 0,1822 га (кадастровий номер :01:037:0152) по вул. Толстого, 149 у м. Чернігові, позивачем підготовлено наступний розрахунок:

Вихідні дані:

1) 1 643 899,50 грн. (902,25 грн/кв.м.) нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2017;

2) 1 301 290,62 грн. (714,21 грн/кв.м.) нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018-2019;

3) 0 грн. визначене зобов`язання з орендної плати за землю 2017-2019 (листи Головного управління ДПС у Чернігівській області від 22.11.2018 №5331/9/25-01- 53-06-07, від 05.06.2020 №1912/9/25-01-53-05-07);

4) 0,1822 га (або 1822 кв.м.) площа земельної ділянки;

5) 3% нормативної грошової оцінки землі розмір орендної плати (%) нормативної грошової оцінки, відповідно до п.4 рішення Чернігівської міської ради від 29.07.2011 «Про затвердження ставок земельного податку та встановлення розміру орендної плати в місті Чернігові (11 сесія 6 скликання), п. 13.5.4 Положення «Про плату за землю», затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки» (47 сесія 6 скликання), рішення Чернігівської міської ради від 29.11.2018 №36/VII-30 «про внесення змін і доповнень до рішення міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки» зі змінами та доповненнями;

6) 01.01.2017 31.12.2018 період, за який обраховано кошти у 2017-2018;

7) 01.01.2019 26.06.2019 період, за який обраховано кошти у 2019.

Розрахунок за 2017 рік

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн.: 1643899,50* 3%=49316,99 з урахуванням задекларованих коштів до повернення підлягає: 49316,99-0 = 49316,99

Розрахунок за 2018 рік

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн.: 1301290,62*3%=39038,72 з урахуванням задекларованих коштів до поверненню підлягає: 39038,72-0 =39038,72

Розрахунок за 2019 рік

Збережені кошти за земельну ділянку в цілому за рік, грн.: 1301290,62*3%=39038,72

Збережені кошти за земельну ділянку за період з 01.01.2019 по 26.06.2019, грн.: 39038,72/12/(30)* 176 дн. =19085,60

З урахуванням задекларований коштів за період з 01.01.2019 по 26.06.2019 поверненню підлягає: 19085,60-0=19085,60

Відповідно до поданого позивачем розрахунку загальна сума коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів становить 107 441,31 грн. (49 316,99 + 39 038,72 + 19 085,60).

За доводами позивача, фізична особа-підприємець Бородуха М.М., не оформивши належним чином правовідносини щодо користування земельною ділянкою, у період з дня набуття права власності на об`єкти нерухомості до 26.06.2019 не сплачував плату за землю за користування земельною ділянкою по вул. Толстого, 149, м. Чернігів, у встановленому законодавчими актами розмірі, у зв?язку з чим збільшив вартість власного майна, а Чернігівська міська рада, як власник земельної ділянки, втратила належне їй майно (кошти).

Оцінка аргументів та нормативно правове обґрунтування.

За приписами ч.1,2 ст. 83 Земельного кодексу України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Орган місцевого самоврядування може бути, зокрема, позивачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 181 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 14 Податкового кодексу України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 зазначила, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постанові Верховного Суду України від 04.06.2019 у справі 914/1925/18.

Отже, у спірних правовідносинах виникли кондикційні зобов`язання.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна (ч.1 ст. 1214 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не відмовився від користування спірною земельною ділянкою та не повідомив про таку відмову, суд доходить висновку, що неукладення договору оренди земельної ділянки не позбавляє позивача вимагати від відповідача, як фактичного користувача земельної ділянки, орендної плати, яку б позивач отримав у разі укладення договору оренди спірної земельної ділянки.

Відповідач на період спірних правовідносин не оформив право власності або права постійного землекористування земельною ділянкою, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, до спірних відносин підлягають застосуванню приписи ст.1212-1214 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1-4, 9 ст. 791 Земельного кодексу України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Як встановлено матеріалами справи власником 13/25 нежилого приміщення загальною площею 2329,5 кв.м, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:037:0152 за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

З 27.06.2019 право власності на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за підприємством ТОВ «М-Техноінвест», на підставі протоколу Загальних зборів засновників товариства №1/2019 від 10.04.2019 та акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 12.04.2019.

Відповідач у період з 01.01.2017 по 26.06.2019 не здійснював повну плату за користування земельними ділянками у встановленому законодавчими актами розмірі.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельними ділянками за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).

Розмір доходу відповідача у період з 01.01.2017 по 26.06.2019 було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до листа № 18-25-0.36-3088/169-18 від 04.12.2018 Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:037:0152 становить: станом на 01.01.2017 902,25 грн за кв.м, станом на 01.01.2018 714,21 грн за кв.м.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:037:0152 цільове призначення та вид використання земельної ділянки: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код призначення 11.02.

При розрахунку суми збережених коштів у розмірі орендної плати позивачем обґрунтовано враховані положення рішення Чернігівської міської ради щодо визначення ставки орендної плати, а також щодо затвердженої нормативної грошової, а саме п.4 рішення Чернігівської міської ради від 29.07.2011 Про затвердження ставок земельного податку та встановлення розміру орендної плати в місті Чернігові, п.п.14.5.4. рішення Чернігівської міської ради Про місцеві податки від 30.01.2015 (47 сесія 6 скликання) зі змінами та доповненнями, рішення Чернігівської міської ради від 31.03.2011 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова за станом на 01.01.2010 (7 сесія 6 скликання), рішення Чернігівської міської ради № 15/VII-18 від 26.01.2017 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова, якими визначено 3% розмір нормативної грошової оцінки.

Земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, які містять інформацію щодо предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, а також у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 904/4933/15.

Отже довідки, видані органами Держгеокадастру, поряд з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, можуть бути належними доказами на обґрунтування її нормативної грошової оцінки.

Отже, лист Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 14.12.2018 є належним доказом у справі на підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 2019 року.

Виходячи з викладеного, застосуванню підлягає наступна нормативна грошова оцінка земельної ділянки за період з 01.01.2017 по 26.06.2019:

1) 1 643 899,50 грн. (902,25 грн/кв.м.) нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2017 (лист від 04.12.2018 №18-25-0.36-3088/169-18);

2) 1 301 290,62 грн. (714,21 грн/кв.м.) нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018-2019 (лист від 04.12.2018 №18-25-0.36-3088/169-18).

Отже, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що нарахуванню підлягають:

За 2017 рік 49316,99 грн, за 2018 рік 39038,72 грн, за 2019 рік 19085,60 грн.

Загальна сума безпідставно збережених коштів за період з 2017 рік по 2019 рік становить 107441,31 грн.

З приводу заперечень відповідача щодо розміру ділянки (500м.кв.), на якій знаходиться приміщення і доводів, що розмір приміщень в 4 рази менший від ділянки, яка була певний час в оренді у відповідача і зареєстрована в кадастрі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1- 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:037:0152, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який належав відповідачу, та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у виді орендної плати, сформована з 29.04.2010 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру.

За змістом копії витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку на Толстого, 149, м. Чернігів: кадастровий номер земельної ділянки :01:037:0152; місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця): Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Толстого,149; цільове призначення: підприємств іншої промисловості; категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування м`ясопереробного цеху; форма власності - державна; площа земельної ділянки, гектарів: 1907.7800; дата державної реєстрації земельної ділянки: 29.04.2010.

Зважаючи на викладене, спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру Суд не має.

При цьому твердження відповідача про користування меншою площею земельної ділянки, а саме лише тією, на якій розташована нежитлова будівля, суд вважає недоречними, оскільки, по-перше, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, по-друге, відповідач не надав доказів на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі. Отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений, обґрунтований і підтверджений достатніми доказами.

Відтак, вищезазначені заперечення відповідача не приймаються судом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене фізична особа підприємець Бородуха М.М. як фактичний користувач частини земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позов відповідач заявляє клопотання про застосування позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За змістом статей 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Виходячи із заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 107441,31 грн за неправомірне користування земельною ділянкою без укладення договору за період з 01.01.2017 по 26.06.2019.

Виходячи зі змісту пояснень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, останнім зазначено, що встановлений законом загальний строк позовної давності у даній справі згідно заявленого позивачем періоду порушення його прав та інтересів закінчився 12.04.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями), прийнятої відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 строк дії карантину продовжено до 30.06.2023.

При цьому, 02.04.2020 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-ІХ, згідно з яким розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п. 12 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Враховуючи норми права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Разом з тим, постановою КМУ № 651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Але, суд зауважує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, термін якого продовжено указами Президента України від 18.03.2022 №133/2022, 18.04.2022 №259/2022, 12.08.2022 №573/2022, 07.11.2022 №757/2022, 06.02.2023 № 58/2023, 01.05.2023 № 254/2023, 26.07.2023 № 451/2023, 06.11.2023 № 734/2023.

Відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, якщо на спір поширюється правила позовної давності, передбачені ст. 257-259 Цивільного кодексу України (в т.ч. і правило про загальну позовну давність), особа може звернутися за їх захистом як під час так і після закінчення дії воєнного стану. Продовження строку позовної давності гарантується законом.

Отже, з огляду на приписи статей 256, 257, пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, строк позовної давності сплив за вимогами за період з 01.01.2017 по 02.04.2017 в сумі 12329,25 грн.

Проте, за період з 03.04.2017 строк позовної давності не сплив.

Посилання відповідача на Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 не приймаються судом до уваги з огляду на те, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу. Норми Закону № 731-ІХ від 18.06.2020 стосуються поновлення процесуальних строків, встановлених, зокрема Господарським процесуальним кодексом України.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що нарахування повинно здійснюватися позивачем до 12.04.2019, оскільки саме тоді на підставі протоколу Загальних зборів ТОВ «М-Техноінвест» від 10.04.2019 та акту приймання-передачі приміщення від 12.04.2019 припинено право власності відповідача на приміщення та зазначає наступне.

Право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", і тому у набувача за договором право власності на нерухомість виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Припинення права власності у відчужувача і виникнення цього права у набувача відбуваються, як правило, водночас на основі того самого правонабуваючого чи правоприпиняючого юридичного факту.

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів того, що саме 12.04.2019 відбулася державна реєстрація права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на спірній земельній ділянці у суду відсутні підстави для здійснення перерахунку відшкодування до дати 12.04.2019.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи підприємця Бородухи Миколи Миколайовича безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 95112,06 грн, що нараховані в період з 03.04.2023 по 26.06.2019 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Врешті вимог в сумі 12329,25 грн позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судовий збір в сумі 2376 грн покладається на відповідача.

Судовий збір в сумі 308 грн покладається на позивача.

У відповідності до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 15.10.2023, свідоцтво, ордер, перелік (попередній) послуг/робіт адвоката по договору про надання професійної правової допомоги від 15.10.2023.

Відповідно до умов укладеного між відповідачем та адвокатом договору про надання правової допомоги від 15.10.2023 предметом останнього є надання правової допомоги (захисту), стосовно Клієнта (ФОП Бородухи М.М.) та за його участю.

Відповідно до п. 4.1. Договору від 15.10.2023 Клієнт сплачує Адвокату гонорар за надані послуги в суді 1 інстанції в розмірі 20% від ціни позову плюс вартість всіх витрат, понесених адвокатом в процесі захисту клієнта включно. При цьому, переліком обов`язкових послуг адвоката є: проведення правової консультації з клієнтом після вивчення всіх обставин справи, складання адвокатом відзиву на позовну заяву, складання необхідних заяв, клопотань, тощо, участь, за необхідності у судових засіданнях. Оплата послуг відбувається після прийняття кінцевого рішення судом у справі та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Згідно з підписаним між сторонами переліком послуг/робіт адвоката по договору про надання професійної правової допомоги було вирішено сторонами, що доцільно Клієнту отримати наступні послуги: усна консультація з вивчення матеріалів справи. джерел права та судової практики, складання відзиву на позовну заяву, складання додаткових заяв. клопотань тощо до позовної заяви, участь у судових засіданнях (за необхідністю).

Крім того, сторони погодили, що розмір гонорару адвоката вказаний у договорі про надання професійної допомоги визначений виходячи передусім ціною позову, значенням для клієнта, кваліфікацією адвоката і складністю справи та є незмінний і не залежить від кількості і розміру послуг, що будуть надані адвокатом в процесі судового провадження.

Виходячи з ціни позову 107441,31 грн вартість послуг адвоката складає 21488,26 грн (107441,31*20%).

Відповідно до ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що судом позовні вимоги Чернігівської міської ради задоволені частково, а саме в сумі 95112,06 грн, а в частині стягнення 12329,25 грн у позові відмовлено, витрати на послуги адвоката становлять 2465,85 грн.

Отже, з огляду на вищевикладене, відсутність заперечень і клопотань позивача про зменшення витрат на послуги адвоката, а також з урахуванням положень чинного законодавства, зважаючи на принципи диспозитивності та змагальності, співмірності, необхідності та розумності судових витрат, докази, надані на підтвердження зазначених витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2465,85 грн, оскільки витрати на цю суму доведені, документально обґрунтовані та відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволення позовних вимог з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2465,85 грн.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Чернігівської міської ради (код 34339125) до Фізичної особи-підприємця Бородухи Миколи Михайловича (код НОМЕР_1 ) про стягнення 107 441,31 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бородухи Миколи Михайловича (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Чернігівської міської ради (код 34339125, вул. Магістрацька,7, м. Чернігів, 14000, за реквізитами: код платежу 24062200, рахунок UA0025739, отримувач ГУК у Чернігів.обл/тг м.Чернігів, , банк Казначейство України (ел.адм.подат) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 95112,06 грн, судовий збір в сумі 2376 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті вимог в сумі 12329,25 грн в позові відмовити.

5. Стягнути з Чернігівської міської ради (код 34339125, вул. Магістрацька,7, м. Чернігів, 14000) на користь Фізичної особи-підприємця Бородухи Миколи Михайловича (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 2465,85 грн витрат на професійну правничу допомогу.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 05.12.2023.

Суддя М.П. Ноувен