ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.12.2023 Справа № 917/1819/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес позика, м. Київ

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , м. Карлівка

про стягнення 98 484,14 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Бізнес позика з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 98 484,14 грн заборгованості за договором про надання кредиту № 107544-КС-004 від 30.07.2021, з якої 40 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту, 58 484,14 грн прострочених платежів по процентах.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 107544-КС-004 від 30.07.2021в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у погоджені в такому договорі строки.

Ухвалою від 06.10.2023 суд встановив відповідачу строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Ухвала від 06.10.2023 вручена відповідачу 13.10.2023. Отже, кінцевий строк для подачі відзиву 30.10.2023.

02.11.2023 відповідач засобами поштового зв`язку направив на адресу суду відзив на позовну заяву від 31.10.2023 (вхід. № 14147 від 03.11.2023, а.с. 97-105), в якому проти позову заперечує повністю.

Відповідач клопотання про поновлення строку на подання відзиву до суду не подав.

Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За наведеного, суд залишив відзив Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 без розгляду.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с. 70).

Ухвалою від 06.10.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/1819/23 та постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вказана ухвала суду надсилалась сторонам, зокрема:

позивачу та його представнику в його електронний кабінет підсистеми Електронний суд (довідки про доставку електронного листа від 06.10.2023, а.с. 77-78);

відповідачу засобами поштового зв`язку на його юридичну адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 73) та отримана відповідачем 13.10.2023, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 76).

Відповідно до п. 2 та п. 3 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем Електронний кабінет, Електронний суд, зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Отже, ухвала від 06.10.2023 доставлена сторонам в установленому порядку.

Позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 13540 від 24.10.2023), в якій прохає стягнути з відповідача 102 524,14 грн заборгованості за договором про надання кредиту № 107544-КС-004 від 30.07.2021, з якої 40 000,00 грн прострочених платежів по тілу кредиту, 58 484,14 грн прострочених платежів по процентах, 4 040,00 грн прострочених платежів за комісією.

Ухвалою від 30.10.2023 (а.с. 87-89) суд повернув вказану заяву позивачу.

Ухвалою від 30.10.2023 (а.с. 92-93) суд задовольнив клопотання позивача, викладене в позовній заяві, та витребував у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію, що місить банківську таємницю, а саме - чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській карті № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 30.07.2021 по 16.05.2023.

АТ КБ «Приватбанк» виконав вимоги суду та за супровідним листом від 08.11.2023 (вхід. № 14780 від 16.11.2023; а.с. 109-121) надав запитувану судом інформацію.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" є фінансовою установою відповідно до свідоцтва № ФК № 880 від 06.04.2017, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 55).

Позивач у позові зазначає, що він звернувся до відповідача як фізичної особи-підприємця з пропозицією укласти кредитний договір, позивач з відповідачем як фізичною особою-підприємцем уклав Договір № 107544-КС-004 про надання кредиту, на підставі договору № 107544-КС-004 від 30.07.2021 надав відповідачу як фізичній особі-підприємцю кредитні кошти.

Проте вказане не підтверджується матеріалами справи.

Надані позивачем докази свідчать про наступне.

30.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - позивач) звернулося до ОСОБА_1 (далі відповідач) з Пропозицією укласти Договір (оферта) № 107544-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма); (а.с.31-33).

У цій пропозиції позивач запропонував наступні умови видачі кредиту:

- п.1 - кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів;

- цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом (п.1 пропозиції).

- п.10 підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладення кредитного договору він отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту;

- п.11 містить роз`яснення умов ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування»;

В п. 15 Пропозиції вказаний позичальник: ОСОБА_1 .

В умовах договору № 107544-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма); (далі Договір, а.с. 28-30) між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) вказано наступне:

- п.1 - кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів;

- цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом (п.1 договору).

- п.10 підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладення кредитного договору він отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту;

- п.11 містить роз`яснення умов ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування»;

В п. 15 Договору вказаний позичальник: ОСОБА_1 .

Таким чином, вказані Пропозиція та договір № 107544-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) свідчать про те, що договір укладався з позивальником не як з фізичною особою-підприємцем, а кредит видавався не для підприємницької діяльності.

Додані до позову Анкета клієнта від 30.07.2021 (а.с.34-35) та прийняття (акцепт) пропозиції (а.с.34-35), де відповідач прохав видати кредит як фізичній особі-підприємцю, не змінюють вищевказаного, оскільки ці пропозиції не були надалі реалізовані сторонами шляхом укладення відповідного договору.

Посилання позивача у позові на те, що укладення договору та взаємовідносини сторін за ним регулюються Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям, суд визнає необґрунтованими, оскільки у п. 1 Договору вказано, що його сторони керуються Правилами надання споживчих кредитів.

Також суд зазначає, що у п. 2.1 Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям, які додані до позову (а.с.40-57) вказано, що кредит надається позичальнику для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності.

В той час як за умовами Договору сторони домовилися, що їх відносини регулюються Правилами надання споживчих кредитів, а кредит видається для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом (п.1 договору).

У Договорі також зазначено, що позичальник є фізичною особою, і не вказано, що кредит видається як фізичній особі-підприємцю.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 3 ст. 1054 ЦК України вказано, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У п.10 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» вказано, що споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту.

Згідно з п. 11 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

А згідно з п. 9 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи свідчать, що договір № 107544-КС-004 від 30.07.2021 стосується надання споживчого кредиту, з урахуванням Правил надання споживчих кредитів; ціль (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника, а позичальником вказана фізична особа ОСОБА_1 (а не суб`єкт підприємницької діяльності).

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Судом враховується правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16, про те, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Оскільки предметом спірного договору не є господарські відносини, а стороною (позичальником) спірного Договору є фізична особа, а не підприємець, то відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України цей спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

В даному випадку позивач має право звернутися з позовом до відповідного загального місцевого суду.

В п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, провадження у цій справі слід закрити.

У ч.4 ст. 231 ГПК України вказано, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

За подачу цього позову позивач сплатив 2147,20 грн судового збору, у тому числі за платіжною інструкцією № 3441 від 22.09.2023 на суму 1932,48 грн (а.с. 16) та за платіжною інструкцією № 1683 від 12.06.2023 на суму 214,72 грн (а.с. 17). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено виписками від 13.06.2023 та від 25.09.2023 (а.с. 71-72).

Отже, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 2147,20 грн. судового збору.

Керуючись статтями 252, 231, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Закрити провадження у справі.

2. Повернути з Державного бюджету України (рахунок ГУК у Полт.обл/тг м.Полтава / 22030101, рахунок UA3016719, Казначейство України (ЕАП), , код платежу 22030101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133; ідентифікаційний код 41084239) 1932,48 грн судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією № 3441 від 22.09.2023, та 214,72 грн судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією № 1683 від 12.06.2023, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Дата підписання ухвали: 01.12.2023.

Суддя Т. М. Безрук