ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. Справа №907/512/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Матущака О.І.,

Скрипчук О.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Брича Михайла Івановича, с.Боржавське, Виноградівський район, Закарпатська область

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2023 (суддя Андрейчук Л.В.)

у справі №907/512/23

за позовом Фізичної особи - підприємця Олексюка Сергія Леонідовича, АДРЕСА_1 ,

до відповідача Фізичної особи - підприємця Брича Михайла Івановича, с.Боржавське, Виноградівський район, Закарпатська область

про стягнення заборгованості в розмірі 62 886.01 грн.

В порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що відповідач має заборгованість перед позивачем на суму 62 886,01 грн за договором поставки №СТБ-4285/04/21 від 05.04.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Брича Михайла Івановича на користь Фізичної особи - підприємця Олексюка Сергія Леонідовича заборгованість за договором поставки №СТБ-4285/04/21 від 05.04.2021 у розмірі 62 886.01 грн., а також 2 684.00 грн. витрат позивача з оплати судового збору за подання позовної заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Брич Михайло Іванович, звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, яка надійшла до суду 21.09.2023.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, судом не досліджено первинних документів на поставку та отримання товару, відсутні документи, які б підтверджували факт поставки товару та особисте отримання товару відповідачем. Видаткові накладні, які долучено до справи, оформлені неналежним чином, оскільки такі не містять печатки отримувача. Позивачем не додано до справи акту звірки взаєморозрахунків щодо поставки товару та не здійснено заходів досудового врегулювання спору.

Апелянт вказує, що не має заборгованості за поставлений товар перед позивачем, оскільки здійснював оплату у готівковій формі, як було погоджено в усній формі між сторонами. Про отримання грошей свідчить підпис працівника позивача на накладній. Факт відсутності заборгованості також підтверджується і здійсненням наступної поставки товару. Оскільки, якби відповідач не здійснив оплату за поставлений товар по першій видатковій накладній №БТ-90 від 29.10.2021, то позивач не здійснив би поставку наступного товару за видатковою накладною №БТ-49 від 05.04.2021.

З огляду на вищенаведене, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2023 у справі №907/512/23 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з твердженнями, наведеними у апеляційній скарзі, та зазначає наступне. Посилання апелянта на невідповідність первинних документів та видаткових накладних вимогам щодо оформлення таких документів та відсутності печатки на них є безпідставними та не відповідають положенням ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів №88 від 24.05.1995, Господарському кодексу України.

Відсутність підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків жодним чином не спростовує факту поставки апелянту товару та обов`язку його сплатити так само, як і дотримання процедури досудового врегулювання спору, яка не є передбаченою в обов`язковому порядку сторонами у договорі, недотримання якої не перешкоджає зверненню позивача з позовом до суду.

Щодо відсутності копії зареєстрованої податкової накладної, то позивач зазначає, що він є платником спрощеної системи оподаткування і в силу ст.297 Податкового кодексу України не зобов`язаний реєструвати податкові накладні на поставку товару.

Стосовно тверджень апелянта про наявність «усних домовленостей» між сторонами щодо оплати товару, позивачу невідомо про такі. Докази, подані скаржником до суду, у якості підтвердження факту оплати за товар, містять незрозумілі записи та нотатки, які на думку позивача, не можуть розглядатись судом як належний та допустимий доказ.

Відтак позивач вважає, що факт поставки товару відповідачу та відсутність оплати за вказаний товар є підтвердженим належними доказами, які є у справі. Доводи апелянта зводяться виключно до формального ненадання позивачем супутніх документів. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2023 у справі №907/512/23 залишити без змін.

Відводів суддям в порядку ст.ст.35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2021 між сторонами справи був укладений договір поставки №СТБ-4285/04/21.

У відповідності до п.1.1. такого договору, постачальник (позивач) зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, передати у власність покупця (відповідач) товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі у відповідності з накладними, які є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.1.2. договору поставки, право власності на товар переходить до покупця в момент його передачі покупцю (представнику покупця).

Ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару визначається у накладній, яка є невід`ємною частиною договору поставки. Загальна вартість договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма накладними (п.2.1. договору поставки).

Згідно п.2.2. договору, оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника. Платіжне зобов`язання Покупця вважається виконаним після зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п.2.3. договору).

Також відповідно до умов договору поставки (п.п.3.1, 3.5) обов`язок постачальника (позивача) по поставці товару вважається виконаним у момент передачі партії товару покупцю або перевізнику. Покупець, в свою чергу, підтверджує отримання товару підписанням накладної.

Відповідно до п.6.1., договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань.

У період з 05.04.2021 по 29.10.2021 на умовах, які були визначені договором поставки, позивачем було поставлено товари, перелік та вартість яких визначено у видаткових накладних, а саме: 1) за видатковою накладною №БТ-49 від 05.04.2021 позивачем було поставлено відповідачу товар, перелік якого визначено в такій накладній, на загальну суму 33 258.94 грн.; 2) за видатковою накладною №БТ-90 від 29.10.2021 позивачем було поставлено відповідачу товар, перелік якого визначено в такій накладній, на загальну суму 29 627.07 грн.

Таким чином, загальна вартість поставленого відповідачу товару (обладнання) становить 62 886.01 грн.

Всупереч взятих на себе по договору поставки зобов`язань, відповідач не здійснював грошових переказів на банківський рахунок позивача в якості оплати за поставлений товар у строки, встановлені п.2.2. договору поставки. Вказаний факт підтверджується також і долученою до матеріалів позовної заяви банківською випискою по рахунку за період з 05.04.2021 по 31.05.2023.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до ст.632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон) надається визначення, згідно з яким господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відтак, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст.9 Закону та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

Дослідивши наявні в матеріалах справи видаткові накладні, надані у підтвердження факту отримання товару, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі в розумінні Закону та ЦК України, є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Таким чином, подані позивачем документи є належними та допустимими доказами в розумінні ст.76-77 ГПК України, що підтверджують факт постачання позивачем товару та його отримання відповідачем, а отже здійснення реальної господарської операції.

Одночасно, судами встановлено, що відповідач, в порушення вимог ст.525, 526, 530 ЦК України та ст.193 ГК України, не здійснив оплату за поставлений товар. Заборгованість за договором поставки №СТБ-4285/04/21 від 05.04.2021 становить 62 886.01 грн.

Підчас розгляду справи господарським судом, відповідачем не було надано доказів, які б спростовували спірну суму основної заборгованості. При цьому, до поданої апеляційної скарги, скаржник додав копії документів із назвою «расходная накладная». Дослідивши вказані документи, колегія судів зазначає наступне. Такі документи містять номери та дати, ідентичні до тих, які подані позивачем при подачі позовної заяви, у підтвердження факту поставки товару, однак оформлені іноземною мовою (російською) та вказані ціни у іноземній валюті (доларах США). На таких документах містяться написи та знаки від руки. Такі документи не містять печаток та підписів сторін договору.

З урахуванням положень, підписаного між сторонами договору, яким передбачено, що: «оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника» (п.2.2 Договору), подані апелянтом документи не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів проведення оплати за поставлений товар.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

3 огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором поставки №СТБ-4285/04/21 від 05.04.2021 у розмірі 62 886.01 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Приписами ст.13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст.46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст.ст.73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст.86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи викладені в апеляційній скарзі та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Твердження скаржника про неналежне оформлення первинних документів, відсутність акту взаємних розрахунків та недотримання процедури досудового врегулювання спору не знайшли свого підтвердження у процесі перегляду справи апеляційним судом, не відповідають положенням, укладеного між сторонами договору та спростовуються відповідними нормами чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст.129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.8, 126, 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Брича Михайла Івановича, с.Боржавське, Виноградівський район, Закарпатська область залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.08.2023 у справі №907/512/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий-суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Матущак О.І.

Скрипчук О.С.