ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

23 листопада 2023 року Справа № 910/7088/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивача Чорний І.В.;

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України на рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2023, повний текст якого складено 23.08.2023, у справі №910/7088/23 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної

служби України (військова частина НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стартпром»

про стягнення 379 438,36 грн штрафних санкцій

В травні 2023 року Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_1 (надалі в тексті Військова частина) звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стартпром» (надалі в тексті Товариство) 379438,36 грн, з яких: 258904,11 грн пеня, нарахована згідно п.7.7 договору, 56000,00 грн пеня, нарахована згідно п.7.2 договору, 49000,00 грн інфляційних втрат та 15534,25 грн -3% річних.(арк.справи 1-8).

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.08.2023 у справі №910/7088/23 позов Військової частини до Товариства задоволено частково. Присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 56000,00 грн пені (на підставі п.7.2 Договору); 38356,16 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 2301,37 грн -3% річних та 2684,00 грн витрат по сплаті судового збору. Відмовлено у стягненні 220547,95 грн пені, 49000,00 грн інфляційних втрат та 13232,88 грн -3% річних.(арк.справи 101-105).

Задовольняючи позов в частині стягнення пені та 3% річних, місцевий суд виходив з того, що невиконання Відповідачем свого зобов`язання з поставки товару у строк до 23.12.2023 зумовило виникнення з 24.12.2022 обов`язку повернути Позивачеві суми попередньої оплати. Враховуючи, що 28.12.2022 Відповідач здійснив поставку однієї одиниці техніки на суму 7000000,00 грн, а сторони внесли зміни до договору в частині кількості та вартості техніки, яка підлягала поставці період користування грошовими коштами в сумі 7000000,00 грн тривав з 24.12.2022 по 27.12.2022, тому саме за цей період на думку суду першої інстанції є правомірним нарахування пені і 3% річних та з цих підстав судом здійснено перерахунок за вказаний період.

Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат господарський суд зазначив, що оскільки грошове зобов`язання відповідача перед позивачем тривало лише чотири дні, то підстави нарахування інфляційних втрат відсутні.

Щодо вимоги про стягнення пені, передбаченої п.7.2 договору у розмірі 0,1% вартості товарів на суму 15000000,00 грн, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, місцевий суд, перевіривши розрахунок Позивача, встановив правильність його виконання, відповідність вимог умовам договору та нормам законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення 56000,00 грн пені визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.(арк.справи 117-128).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2023 в частині відмови в позовних вимогах та прийняти нове, яким повністю задоволити позовні вимоги.

На думку Апелянта, в частині відмови у стягненні пені, інфляційних втрат та 3% річних судом першої інстанції не застосовано практику Верховного суду, а тому рішення в цій частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права.

Беручи до уваги термін прострочення оплати та узгоджених сторонами умов розділів 5-7 договору, Відповідач, на думку Скаржника, мав врахувати настання наслідків, завданих неналежним виконанням Договору поставки.(т.1, арк.справи 1-11).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 поновлено Військовій частині строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження у справі №910/7088/23. ТзОВ «Стартпром» встановлено строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву, справу призначено до розгляду на 23.11.2023.(арк.справи 150).

Ухвалою суду від 01.11.2023 задоволено клопотання Військової частини про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №910/7088/23 з Господарським судом м.Києва.(арк.справи 156, 159).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2023, Позивач підтримав доводи та вимоги своєї скарги та просив їх задоволити. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, причин не явки суду не повідомив, однак явка сторін обов`язковою не визнавалась, натомість матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2022 Військовою частиною НОМЕР_2 та ТзОВ «Стартпром»-постачальник було укладено договір №714-22 (ЦЗ) (ДСК) про закупівлю паливозаправників АПЗ-16 за рахунок коштів резервного фонду (надалі в тексті Договір), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується у 2022 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації (додаток №1), а замовник прийняти і оплатити такі товари.(арк.справи 61-66).

У специфікації (додатку №1) до договору від 25.11.2022 сторони погодили поставку паливозаправників АПЗ-16 на базі шасі Iveco Astra 6х4 у кількості 2 шт. на загальну суму 14000000,00 грн.(арк.справи 67).

Відповідно до п.1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: паливо-заправник АПЗ-16 на базі шасі Iveco Astra 6х4, код ДК 021:20-7 «Мототранспортні вантажні засоби». Кількість товарів в асортименті та цінами згідно специфікації (додаток №1).

За умовами п.1.3 Договору замовник має право зменшити обсяг закупівлі товару (кількість товару) по цьому договору в залежності від реального фінансування видатків, у такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору шляхом підписання додаткової угоди. При відсутності фінансування замовник має право на розірвання цього договору в одно-сторонньому порядку на умовах, передбачених п.6.2 розділу VI договору.

Загальна сума договору складає: 14 000 000,00 грн, у т.ч. ПДВ 0% (п.3.1 Договору).

Ціна на товар зазначається у специфікації (додаток №1) із врахуванням тари, упаковки, транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна постачальника, підписана сторонами (п.3.2 Договору).

У пункті 3.3. Договору сторони погодили, що загальна сума цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

При зміні кошторисних призначень вносяться відповідні зміни до договору шляхом зменшення загальної суми поставки в межах ціни договору, про що укладається додаткова угода. (п.3.4 Договору).

Датою розрахунків за цим договором вважають день надходження коштів на розрахун-ковий рахунок постачальника.(п.4.3 Договору).

За умовами п.4.6 Договору оплата товару здійснюється у такому порядку:

- попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товарів у сумі 7000000,00 грн, у т.ч. ПДВ 0%, замовником здійснюється на підставі рахунку-фактури на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня підписання договору сторонами на строк визначений п.5.1 Договору;

- перерахування 50% від загальної вартості товарів у сумі 7000000,00 грн, у т.ч. ПДВ 0%, замовником здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару згідно специфікації (додаток №1).

Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору в термін не пізніше 23.12.2022.(п.5.1 Договору).

Згідно п.7.2 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник (відповідно до ч.2 ст.231 ГК України) сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.6 Договору сторони узгодили, що у випадку перерахування замовником коштів на умовах передоплати та не виконання постачальником своїх зобов`язань за договором, що призвело до його розірвання замовником, сума коштів, на яку не виконане зобов`язання, повертається замовнику протягом 5 робочих днів з дня повідомлення замовником постачальника про розірвання договору. У цьому випадку сторони погоджуються, що у постачальника виникає перед замовником відповідне грошове зобов`язання.

За умовами п.7.7 Договору постачальник у відповідності до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами з моменту отримання передоплати і до моменту отримання замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також, у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період та три проценти річних від простроченої суми.

Матеріалами справи стверджено, що Товариство надав Військовій частині рахунок №19 від 28.11.2022 для сплати авансу в сумі 7000000,00 грн на купівлю паливозаправників АПЗ-16 на базі шасі Iveco Astra 6х4. (арк.справи 15).

Як вбачається з матеріалів справи, Військова частина платіжним дорученням №2840 від 29.11.2022 здійснила попередню оплату за паливозаправник згідно договору №714-22 (ЦЗ) (ДСК) від 25.11.2022, рахунку №19 від 28.11.2022 на загальну суму 7000000,00 грн, яку перераховано банком на рахунок Товариства 01.12.2022 відповідно до відмітки казначейства. (арк.справи 16).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 28.12.2022 Товариство передало, а Військова частина прийняла паливозаправник АПЗ-16 на базі шасі Iveco Astra 6х4 у кількості 1 шт. на загальну суму 7000000,00 грн, що cтверджується видатковою накладною №11 від 28.12.2022, підписаною представниками та скріпленою відтисками печаток сторін.(арк.справи17).

В подальшому, Додатковою угодою №1 до Договору від 28.12.2022 сторони внесли зміни до п.3.1 Договору та специфікації, згідно яких поставці підлягав паливозаправник АПЗ-16 на базі шасі Iveco Astra 6х4 у кількості 1 шт. на загальну суму 7000000,00 грн.(арк.справи 70-71).

Вважаючи, що порушенням договірних зобов`язань в частині строку поставки товару на суму 14000000,00 грн Відповідачем порушено права Позивача, останній на підставі п.7.2 Договору за період з 24.12.2022 по 27.12.2022 нарахував до стягнення з Відповідача 56000,00 грн пені в розмірі 0,1%, а за користування протягом 01.12.2022 27.12.2022 чужими коштами в сумі 7000000,00 грн, згідно умов п.7.7 Договору 258904,11 грн пені, 49000,00 грн інфляційних втрат та 15534,25 грн -3% річних та звернувся з таким позовом до господарського суду.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.08.2023 позов задоволено частково.(арк.справи 101-105).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Позивача на рішення суду першої інстанції безпідставна та не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд не переглядає і залишає без змін рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2023 в частині задоволення позову про стягнення з ТзОВ «Стартпром» на користь Військової частини 56000,00 грн пені (на підставі п.7.2 Договору); 38356,16 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 2301,37 грн -3% річних.

Колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення по суті в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (надалі в тексті ЦК України), з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (надалі в тексті ГК України).

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що перед-бачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.(ст.ст. 627, 629 ЦК України).

Як стверджено матеріалами справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору №715-22 (ЦЗ) (ДСК) про закупівлю паливозаправників АПЗ-10 від 25.11.2022, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Сторони стверджують, що на момент звернення з позовом до суду, договірні відносини між сторонами припинені шляхом погодження кінцевої ціни Договору 7 000 000,00 грн.(арк. справи 70-71).

Поруч з тим, підставою перегляду рішення суду першої інстанції Позивач визначив безпідставну відмову у стягненні інфляційних втрат в сумі 49000,00 грн, а також незаконне зменшення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно п.7.7 Договору (з 258904,11 грн до 38356,16 грн) та 3% річних (з 15534,25 грн до 2301,37 грн).

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів виходить з того, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19) зазначено, що главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що госпо-дарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добро-совісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях щодо застосування господарсько-правової відповідальності.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері госпо-дарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 ГК України).

Штрафними санкціями, згідно ч.1 ст.230 ГК України, є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи підстави стягнення з відповідача 258904,11 грн пені, 49000,00 грн інфляційних втрат та 15534,25 грн -3% річних, які нараховані на суму попередньої оплати в розмірі 7000000,00 грн, Позивач посилається на п.7.7 Договору, згідно якого у відповідності до ч.6 ст.231 ГК України, постачальник за весь час користування чужими коштами з моменту отримання передоплати і до моменту отримання замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період та три проценти річних від простроченої суми.

На переконання Скаржника, з моменту перерахування замовником суми авансу 01.12.2022 до моменту поставки товару 27.12.2022, постачальник користувався чужими грошовими коштами, а відтак останній повинен сплатити інфляційні втрати, пеню в розмірі подвійної облікової ставки та 3% річних.

Поруч з тим, термін «користування чужими грошовими коштами» використовується у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Натомість, аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані; аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося

Частина 2 ст.693 ЦК України вказує, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Колегія суддів звертає увагу на п.7.6 Договору, яким сторони погодили, що у випадку перерахування замовником коштів на умовах передоплати та не виконання постачальником своїх зобов`язань за договором, що призвело до його розірвання замовником, сума коштів, на яку не виконане зобов`язання, повертається замовнику протягом 5 робочих днів з дня повідомлення замовником постачальника про розірвання договору. У цьому випадку сторони погоджуються, що у постачальника виникає перед замовником відповідне грошове зобов`язання.

Тобто, попередня оплата підлягає поверненню покупцю у випадку невиконання постачальником зобов`язання з поставки товару.

Як вбачається з умов Договору, постачальник зобов`язаний поставити товар замовнику в строк до 23.12.2022 включно, тобто з 24.12.2022 зобов`язання є порушеним і у Позивача виникло право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи не містять, а Позивачем не надано доказів розірвання Договору від 25.11.2022, відсутні також і докази вимог про повернення суми попередньої оплати.

Натомість матеріалами справи стверджено, що 28.12.2022 Відповідач передав Позивачу одну одиниці техніки на суму 7000000,00 грн. Крім того, Додатковою угодою від 28.12.2022 сторони змінили умови Договору в частині кількості техніки, яка підлягала поставці та її вартості в сумі 7000000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з 24.12.2022 по 27.12.2022 включно тривало порушення терміну поставки товару, що зумовило право Позивача нарахувати 3% річних за користування чужими грошовими коштами згідно ст.625 ЦК України та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення виконання зобов`язання, при цьому відсутні правові підстави вважати, що користування до 23.12.2022 сумою авансу 7000000,00 грн є грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунок здійснений місцевим господарським судом, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично правильним. До стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 38356,16 грн пені згідно п.7.7 Договору та 2301,37 грн -3% річних.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку ч.2 ст.625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

В наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що «сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.».

Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, з урахуванням останніх правових позицій, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду про-строчення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується).

З огляду на вищевикладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки грошове зобов`язання у Відповідача перед Позивачем тривало лише чотири дні, то підстави нарахування інфляційних втрат за цей період відсутні.

Також, колегія суддів відхиляє як безпідставні твердження Скаржника заявлені в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2023, що штрафні санкції зменшено судом першої інстанції у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин у Відповідача, оскільки в оскаржуваному рішенні господарського суду Житомирської області такі посилання відсутні. Крім того, зменшення розмірів пені та 3% річних відбулося внаслідок застосування Позивачем в розрахунках неправильного строку порушення.

Доводи апеляційних скарг розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправо-мірність висновків суду першої інстанції щодо відсутності порушених прав Позивача в оскаржуваній частині рішення, рівно як і твердження щодо часткової невмотивованості висновку про необґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різно-манітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,276,282,284 Господарського процесуаль-ного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України на рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2023 у справі № 910/7088/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №910/7088/23 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Розізнана І.В.