ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. Справа №907/840/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради за № 32.01-17/96 від 27.09.2023 (вх. № 01-05/3051/23 від 29.09.2023)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2023 (м. Ужгород, суддя Р.М. Лучко)

у справі № 907/840/23

за заявою Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради за № 32.01-17/89 від 05.09.2023

про видачу судового наказу

щодо стягнення з боржника фізичної особи-підприємця Риженкової Наталії Іванівни (м. Ужгород) заборгованості в розмірі 6 802,70 грн з орендної плати за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород № 48 від 28.08.2015 за період з квітня 2015 року до березня 2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Риженкової Наталії Іванівни 6802,70 грн заборгованості з орендної плати за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород № 48 від 28.08.2015 за період з квітня 2015 року до березня 2019 року включно.

Вимоги заявника обґрунтовані порушенням боржником умов договору в частині своєчасної плати за тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою мощення для розміщення відкритого літнього майданчика.

Також у поданій заяві Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) продовжено всі процесуальні строки на строк дії карантину, відтак заявником подано заяву без пропуску строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2023 суд відмовив Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради у видачі судового наказу про стягнення з боржника Фізичної особи-підприємця Риженкової Наталії Іванівни 6802,70 грн заборгованості з плати за тимчасове користування конструктивними елементами благоустрою за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород м. Ужгород № 48 від 28.08.2015 за період з квітня 2015 року до березня 2019 року включно.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що посилання заявника на продовження строку позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) є необґрунтованими, позаяк відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України відмова у видачі наказу законодавцем пов`язується саме зі спливом строку, який перевищує позовну давність та на даній стадії і в даному виді провадження (наказному) суд позбавлений можливості досліджувати питання обґрунтованості пропуску такого строку заявником, в тому числі й з`ясовувати питання продовження строків позовної давності, їх ймовірного зупинення тощо.

Не погодившись з даним рішенням суду Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради подала апеляційну скаргу за № 32.01-17/96 від 27.09.2023 (вх. № 01-05/3051/23 від 29.09.2023), в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Закарпатської області від 15.09.2023.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, де вказано, що під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Апелянт вказує, що на вказані норми права суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що така заява подана поза межами вищевказаних строків, обмежившись тим, що позбавлений можливості досліджувати питання пропуску строку і з`ясування їх ймовірного зупинення.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Частиною першою статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Положеннями статті 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявник просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Риженкової Наталії Іванівни заборгованість з орендної плати в розмірі 6802,70 грн за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород № 48 від 28.08.2015 за період з квітня 2015 року до березня 2019 року включно.

Викладені обставини заявник підтверджує, зокрема, копією Договору на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород № 48 від 28.08.2015, розрахунком заборгованості за період з квітня 2015 року по березень 2019 року включно з якого, також, вбачається часткова сплата боржником заборгованості у лютому 2021 року. Проте відповідних доказів часткової оплати заявник не надав.

Водночас, як вбачається з п.1 укладеного сторонами додатку № 1 від 12.04.2019 до договору, такий договір вважається розірваним з 01.04.2019.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно з положеннями статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З урахуванням викладеного, враховуючи приписи ст.ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, з моменту виникнення права вимоги про стягнення з боржника 6802,70 грн заборгованості за період з квітня 2015 року до березня 2019 року пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, яка подана суду 07.09.2023.

Заявник посилається на те, що відповідно до Відповідно до п. 5 р. I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, який набрав чинності з моменту його опублікування в газеті «Голос України» № 62 від 02.04.2020 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тому строк позовної давності для стягнення заборгованості не закінчився, оскільки його продовжено на строк дії карантину.

За загальним правилом при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини першої статті 155 ГПК України).

З викладеного вбачається, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Водночас, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що посилання заявника на продовження строку позовної давності на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) суд визнає необґрунтованими, позаяк відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України відмова у видачі наказу законодавцем пов`язується саме зі спливом строку, який перевищує позовну давність та на даній стадії і в даному виді провадження (наказному) суд позбавлений можливості досліджувати питання обґрунтованості пропуску такого строку заявником, в тому числі й з`ясовувати питання продовження строків позовної давності.

Стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання строку позовної давності. Проте, пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Отже, враховуючи викладене, оскільки з моменту виникнення в Департаменту права вимоги стягнення 6802,70 грн заборгованості по орендній платі за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород № 48 від 28.08.2015 за період з квітня 2015 року до березня 2019 року включно пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що в силу приписів п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України , відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2023 у справі №907/840/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг слід залишити за скаржниками.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради за № 32.01-17/96 від 27.09.2023 (вх. № 01-05/3051/23 від 29.09.2023) залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2023 у справі №907/840/23 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак