ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. Справа№ 911/248/21 (911/1940/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

від АТ "Укрексімбанк": Головіна О.І. за довіреністю

від ТОВ "Чернігівський автозавод": Сухарєвський В.М. згідно ордера

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.07.2023 року

у справі №911/248/21(911/1940/23) (суддя Лутак Т.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк

України"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Базтехсервіс"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський автозавод"

про визнання права іпотеки та про звернення стягнення на предмет іпотеки

у відокремленому провадженні в межах справи №911/248/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська правова група"

до Приватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2023 у справі №911/248/21(911/1940/23) відмовлено у задоволенні заяви АТ "Державний експортно-імпортний банк України" про забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, АТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 21.07.2023 року у справі №911/248/21(911/1940/23) та задовольнити вищевказану заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Поляков Б.М., Тарасенко К.В.

Ухвалою суду від 07.08.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.07.2023 року у справі №911/248/21(911/1940/23), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/248/21(911/1940/23).

17.08.2023 супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/248/21(911/1940/23) від 16.08.2023 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 року для розгляду справи №911/248/21(911/1940/23) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Поляков Б.М.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрексімбанк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.07.2023 у справі №911/248/21 (911/1940/23), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 19.09.2023 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач-3 просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 19.09.2023 розгляд справи відкладено на 10.10.2023 на підставі положень ст. 216 ГПК України.

В судовому засіданні 10.10.2023 протокольною ухвалою суду оголошено перерву у справі до 07.11.2023 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

До дати судового засідання через відділ документального забезпечення суду від АТ "Укрексімбанк" надійшла копія позовної заяви з додатками та письмові пояснення у справі (вх.№09.1-13/25581/23; вх.№ 09.1-13/25678/23), а від ТОВ "Чернігівський автозавод" - додаткові пояснення по справі.

Представник скаржника в судовому засіданні 07.11.2023 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Київської області від 21.07.2023 року у справі №911/248/21(911/1940/23) та задовольнити вищевказану заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Представник відповідача-3 проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

07.11.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 21.07.2023 у даній справі - залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/248/21 про банкрутство ПрАТ "Бориспільський автозавод", провадження в якій відкрито ухвалою суду від 08.02.2021 року за заявою ТОВ "Київська правова група".

Постановою Господарського суду Київської області від 23.01.2023 визнано банкрутом ПрАТ "Бориспільський автозавод", відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Григор`єва В.В.

У червні 2023 року АТ "Укрексімбанк" звернулось до суду у межах провадження у справі №911/248/21 про банкрутство ПрАТ "Бориспільський автозавод" з позовною заявою до ПрАТ "Бориспільський автозавод", ТОВ "Базтехсервіс" та ТОВ "Чернігівський автозавод" про визнання права іпотеки та про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.07.2023 року прийнято позовну заяву АТ "Укрексімбанк" до розгляду і відкрито провадження у справі №911/248/21(911/1940/23) щодо розгляду даної позовної заяви у відокремленому провадженні в межах справи №911/248/21 про банкрутство ПрАТ "Бориспільський автозавод"; розгляд даної позовної заяви вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання; зобов`язано сторін надати суду певні документи.

У липні 2023 року до Господарського суду Київської області надійшла заява АТ "Укрексімбанк" про забезпечення позову у справі №911/248/21 (911/1940/23) шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом заявлених позовних вимог, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та визначеним відповідачам вчиняти певні дії щодо такого майна.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що ПрАТ "Бориспільський автозавод", як іпотекодавець за іпотечним договором № 151107Z67 від 22.06.2007, жодного разу не звертався до позивача, як іпотекодержателя за іпотечним договором, для отримання письмової згоди на реконструкцію предмету іпотеки, на будівництво на земельній ділянці, переданій в іпотеку, спірних будівель та споруд, а також на передачу частки у праві власності на таке майно іншим особам, всі ці дії були вчиненні відповідачем-1 за відсутності письмової згоди банку, в тому числі без згоди банку проведено реєстрацію за ТОВ "Чернігівський автозавод" та ТОВ "Базтехсервіс" права власності на спірне майно задля уникнення сплати боргу, а тому є наявність ризику повторного відчуження такого майна.

Відповідачі, як власники спірного майна, на сьогоднішній день мають безперешкодну можливість вільного розпорядження вказаними об`єктами нерухомості, реалізація зазначених прав з боку відповідачів очевидно може мати наслідком погіршення, руйнування, зміну стану нерухомого майна, а також його відчуження на користь третіх осіб на момент виконання рішення суду у даній справі.

Отже, позивач зазначає, що він має достатньо обґрунтовані припущення вважати недобросовісними дії відповідачів, які призвели до виникнення спору, що переданий на вирішення суду у цій справі, а також наявні достатньо обґрунтовані підстави стверджувати, що за час розгляду спору відповідачі можуть вчинити інші дії з нерухомим майном, спрямовані на зменшення його вартості, або його пошкодження, зокрема, щодо майна, на яке позивач просить звернути стягнення, може бути проведена реконструкція, поділ, вжиття заходів щодо відчуження вищезазначеного майна на користь третіх осіб, в тому числі, але не виключно, його дарування, поділ (виділення), передавання в заставу (іпотеку), до статутного капіталу юридичних осіб.

Крім того, щодо майна, яке є об`єктом спірних правовідносин можуть бути проведенні дії щодо його перепланування, переобладнання, демонтажу, знищення, розукомплектування та/або переміщення будь-яких комунікацій, електричних, водопровідних, вентиляційних, каналізаційних, зовнішніх теплових мереж, очисних споруд, пожежних водойм та інших технологічних систем, які забезпечують можливість використання за цільовим призначенням об`єктів нерухомого майна.

Зважаючи на вказане, на переконання позивача, оскільки позовні вимоги мають майновий характер та їх розмір достатньо суттєвий, відповідачі можуть переобладнати та/або відчужити спірне майно на користь інших осіб з метою уникнення розрахунку за кредитними договорами і таким чином, існує обґрунтована загроза істотного ускладнення виконання рішення суду та ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся із позовом до суду, що також і стало підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2023 у справі №911/248/21(911/1940/23) у задоволенні заяви АТ "Укрексімбанк" про забезпечення позову відмовлено.

Приймаючи дану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що заявником не наведено аргументів та не надано відповідних доказів щодо наявності обставин, з якими може пов`язуватись застосування визначених позивачем заходів забезпечення позову, зокрема вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Позивач з даною ухвалою не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування і всебічне дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову ідентичні доводам поданої суду першої інстанції заяви.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду та не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.

Так, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Тобто предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 року у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 року у справі №916/10/18, від 23.06.2018 року у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 року у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 року у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 року у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 року у справі №904/1417/19.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Водночас, саме лише посилання заявника в заяві на потенційні ризики відчуження теперішніми власниками об`єктів нерухомості на користь третіх осіб, а також намір останніх вчинити певні дії, спрямовані на зміну спірного майна, зокрема, провести реконструкцію, поділ, вжити заходів щодо відчуження спірного майна на користь третіх осіб, в тому числі, але не виключно, його дарування, поділ (виділення), передавання в заставу (іпотеку), до статутного капіталу юридичних осіб, а також дії щодо перепланування, переобладнання, демонтажу, знищення, розукомплектування та/або переміщення будь-яких комунікацій, електричних, водопровідних, вентиляційних, каналізаційних, зовнішніх теплових мереж, очисних споруд, пожежних водойм та інших технологічних систем, які забезпечують можливість використання за цільовим призначенням об`єктів нерухомого майна, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а докази мають відповідати вимогам встановленими статями 76-79,80, 91, 96 ГПК України.

При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібних висновків дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.09.2023 року у справі №917/453/23.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18, від 11.10.2019 року у справі №910/4762/19 та від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19.

Колегія суддів зазначає, що твердження про те, що ПрАТ "Бориспільський автозавод", як іпотекодавець за іпотечним договором № 151107Z67 від 22.06.2007, жодного разу не звертався до позивача, як іпотекодержателя за іпотечним договором, для отримання письмової згоди на реконструкцію предмету іпотеки, на будівництво на земельній ділянці, переданій в іпотеку, спірних будівель та споруд, а також на передачу частки у праві власності на таке майно іншим особам, що було здійснено в 2016 та 2018 роках, а також факт виникнення у зв`язку з цим спору між позивачем та відповідачами з приводу цього майна також не свідчить про намір відповідачів передати спірне майно у власність чи користування третім особам чи іншим чином розпорядитись вказаним майном до вирішення спору.

Будь-яких інших доказів того, що відповідачі вчиняють дії, спрямовані на підготовку до реалізації або реалізацію даного майна або вчинення будь-яких інших дій з даним майном, заявником до суду не надано.

Крім того, заявником також не надано доказів того, що майно, яке станом на дату пред`явлення позову належить відповідачам, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення та не обґрунтовано потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Тобто, заявником у заяві не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову, про вжиття яких просить заявник, унеможливить, як стверджує заявник, виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог АТ "Державний експортно-імпортний банк України".

Жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження викладених у заяві обставин АТ "Державний експортно-імпортний банк України" не надано та судом не встановлено.

При цьому, суд зазначає, що процесуальний інститут забезпечення позову спрямований на захист інтересів позивача проти несумлінних, недобросовісних дій відповідачів. Водночас, заявник не посилається, не обґрунтовує та не доводить відповідними доказами недобросовісні наміри (які мають бути реальними, а не потенційно можливими) чи недобросовісні дії визначених ним відповідачів.

Судова колегія наголошує, що саме лише посилання заявника в заяві на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви судом не встановлено реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, а відповідні доводи банку, якими мотивовано заяву про забезпечення позову, ґрунтуються лише на його припущеннях.

За таких обставин, оскільки заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову із врахуванням дотримання збалансованості інтересів сторін, заявником не доведено те, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оцінивши обґрунтованість тверджень Банку щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, керуючись принципами диспозитивності, пропорційності, законності та справедливого балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Таким чином, здійснивши оцінку доводів апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено порушень місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а відповідні твердження скаржника не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Господарського суду Київської області від 21.07.2023 року у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись статтями 136-140, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Київської області від 21.07.2023 року у справі №911/248/21(911/1940/23) залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 21.07.2023 року у справі №911/248/21(911/1940/23) залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 05.12.2023 після закінчення суддею Поляковим Б.М. підготовки для підтримання кваліфікації та виходу судді Сотнікова С.В. з відпустки.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

Б.М. Поляков