РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.10.2023Справа № 910/10694/23

За позовом Державного підприємства «Антонов»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал

Страхування»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість»

про стягнення 1.389.663,96 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін

від позивача Парубець Є.О., адвокат за довіреністю № 420/216-д від 28.12.2022

від відповідача Мамедова І.Р., адвокат за довіреністю № 191222-15/с від 19.12.2022

від третьої особи Гецко Н.Н., самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

05.07.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна Державного підприємства «Антонов» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення 1.389.663,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2020 між сторонами укладено договір № 01/20-ВЕА/Ц1 обов`язкового страхування відповідальності експлуатанта аеропорту за шкоду, заподіяну третім особам (далі - договір). Відповідно до умов договору покривається цивільна відповідальність позивача, що виникає внаслідок його авіаційної діяльності відповідно до видів діяльності, передбачених умовами договору, в Аеропорту «Київ/Антонов-1» (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, Україна) та Аеропорту «Київ/Антонов-2» (смт Гостомель, Київська область, Україна). 01.02.2021 при виконанні розвантажувальних робіт в Аеропорті «Київ/Антонов-2» (смт Гостомель, Київська область, Україна) виник страховий випадок (пошкоджено літак Сessna 172S, що належить Національному авіаційному універсистету), внаслідок якого за рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18426/21 від 16.02.2022 стягнуто з позивача страхове відшкодування на користь ПрАТ «Страхова компанія «Ультра Альянс» в розмірі 1.378.337,62 грн. 31.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою № 584/7032-22 про виплату страхового відшкодування за договором, в якій посилаючись на викладені вище обставини, просив здійснити виплату страхового відшкодування за договором у сумі 1.311.737,24 грн. За результатом розгляду заяви позивача відповідачем надано відповідь № /к від 22.03.2023, згідно якої позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з несвоєчасним повідомленням відповідача про настання страхового випадку. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 1.389.663,96 грн, з яких 1.311.737,24 грн страхового відшкодування, 59.028,18 грн пені, 9.195,28 грн інфляційних втрат, 9.703,26 грн 3% річних. Також позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та пені до моменту повного виконання рішення визначивши правила розрахунку остаточної суми 3% річних та пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 відкрито провадження у справі № 910/10694/23; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 08.08.2023.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.07.2023 було 19.07.2023 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 619 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03062, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 1, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 12.07.2023, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 24.07.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 619, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 08.08.2023 включно.

03.08.2023 від позивача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість».

07.08.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення поштового відділення зв`язку 04.08.2023), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивач лише 02.09.2022 повідомив відповідача про подію, яка сталася 01.02.2021, тобто більше ніж через півтора року після її настання. За умовами п. 13.3.2 договору страхування позивач мав повідомити відповідача про настання події , що може бути визнана страховим випадком, протягом двох робочих днів з моменту, коли страхувальнику стане відомо про її настання. Позивач був обізнаний про настання події, оскільки після пошкодження судна Сessna 172S позивач повідомив Національний авіаційний університет про настання події, який у свою чергу 02.02.2021, тобто на наступний день, проінформував про дану подію Національне бюро з розслідувань подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами ДАСУ. Позивач своїми діями нівелював право страховика провести власне розслідування причин та обставин настання страхового випадку, визначити розмір збитків відповідно до умов договору страхування, провести огляд місця події, пошкодженого майна та перевірити обґрунтованість шкоди, заподіяної третім особам, чим позбавив страховика можливості встановити чи ця подія може бути кваліфікована, як страховий випадок, чи понесені страхувальником витрати відповідають фактичному розміру матеріальної шкоди, завданої третім особам. Навіть якщо врахувати, що здійснення виплати було пов`язано із набранням рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18426/21 від 16.02.2022 законної сили, позивач не здійснив жодних дій щодо інформування відповідача про такий позов, залучення його до участі у справі в якості третьої особи. За умовами п. 8.1 договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування з підстав, визначених ст. 26 Закону України «Про страхування», а саме несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Отже відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі договору та дотриманням норм чинного законодавства України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10694/23 від 08.08.2023 відкладено підготовче засідання на 29.08.2023; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість»; зобов`язано позивача надіслати залученій третій особі копію позовної заяви з доданими до неї документами до 11.08.2023.

15.08.2023 до суду надійшла заява (подана до відправлення поштового відділення зв`язку 11.08.2023) з доказами надіслання третій особі копії позовної заяви з доданими до неї документами.

18.08.2023 представником третьої особи через систему «Електронний суд» подано заяву про внесення йо даних РНОКПП та ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

22.08.2023 третьою особою через систему «Електронний суд» подано пояснення по справі.

29.08.2023 позивачем до суду подано відповідь на відзив.

29.08.2023 у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10694/23 від 29.08.2023 виправлено допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва № 910/10694/23 від 08.08.2023 описку зазначивши, що третю особо залучено на стороні позивача.

28.09.2023 відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив.

Позивач в судовому засіданні 03.10.2023 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 03.10.2023 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

03.10.2023 у судовому засіданні відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 31.10.2023.

В судовому засіданні 31.10.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.12.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик, відповідач) та Державним підприємством «Антонов» (страхувальник, позивач, ДП «Антонов») було укладено договір обов`язкового страхування відповідальності експлуатанта аеропорту за шкоду, заподіяну третім особам № 01/20-ВЕА/Ц1 (далі - договір страхування).

Відповідно до п. 1.1 договору страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди третім особам.

За цим договором покривається цивільна відповідальність страхувальника, що виникає внаслідок його авіаційної діяльності відповідно до видів діяльності, передбачених п. 2.4 договору, в Аеропорту «Київ/Антонов-1» (вул. Академіка Туполєва, 1, м. Київ, Україна) та Аеропорту «Київ/Антонов-2» (смт. Гостомель, Київська обл., Україна).

Підпунктом 2.4.3 договору страхування визначені види діяльності з обслуговування на пероні і місцях стоянок повітряних суден, в тому числі завантаження та розвантаження багажу, пошти і вантажів.

Згідно з п. 12.1 договору страхування він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань сторін.

Пунктом 12.2 договору страхування передбачено, що строк дії страхового покриття за цим договором: з 00 годин 00 хвилин за київським часом « 20» грудня 2020 року та діє до 24 години 00 хвилин за київським часом «19» грудня 2021 року.

01.02.2021 приблизно о 10 год. 00 хв., при виконанні розвантажувальних робіт на літаку Ан-124 р.н. НОМЕР_1 технік з технічного обслуговування повітряних суден ОСОБА_1 виконував розвантаження авіаційних шин через задній грузовий люк. При виконанні розвантаження авіаційної шини ОСОБА_1 підвернув ногу та не зміг втримати авіаційну шину, яка покотилася по нахиленому трапу повітряного судна Ан-124, що призвело до зіткнення авіаційної шини з літаком, який належить Національному авіаційному університету - Сessna 172S р.н. НОМЕР_2.

Дане підтверджується актом службового розслідування від 16.02.2021, складеного за участю представників Державного підприємства «Антонов» та Національного авіаційного університету.

Відповідно до умов договору № 463 від 02.09.2020, укладеного між Національним авіаційним університетом (власник пошкодженого літака) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Челендж Аеропорт» на надання послуг технічного обслуговування повітряного судна, фахівці останнього прийняли участь в комісії з оцінки пошкодження літака Сеssna-172S, за наслідком чого складено технічний акт огляду повітряного судна від 12.02.2021.

В результаті огляду були виявлені наступні пошкодження повітряного судна:

1. Пошкодження повітряного гвинта МТ Propeller Model MTV-6A/187-129 s/n 06193. Пошкоджена одна лопать. Повітряний гвинт потребує ремонту або заміни лопаті.

2. Пошкодження нижнього капоту двигуна. Нижній капот двигуна потребує заміни.

3. Пошкодження корпусу повітряного фільтру двигуна. Корпус повітряного фільтру потребує заміни.

Аналогічні пошкодження зафіксовані і в розділі 5 акту службового розслідування від 16.02.2021.

12.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Челендж Аеропорт» виставлено Національному авіаційному університету рахунок № 41.21 на внесення передоплати за технічне обслуговування літака у розмірі 1.577.705,86 грн.

Страховим актом № 02.07.01/000088/1 від 22.02.2021 подію, яка мала місце 01.02.2021, в результаті якої було пошкоджено повітряне судно «Сеssna-172S», серійний номер НОМЕР_3, державний і реєстраційний знаки НОМЕР_2, визнано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ультра» страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 1.444.721,55 грн (на підставі рахунка № 41.21 від 12.02.2021 за вирахуванням франшизи у сумі 132.984,31 грн).

Відповідно до платіжного доручення № 1595 від 23.03.2021 страхове відшкодування у розмірі 1.444.721,55 грн було виплачене Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ультра» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Челендж Аеропорт».

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Ультра» звернулось до Державного підприємства «Антонов» з вимогою № 02.07.000088/1 від 26.03.2021 про відшкодування шкоди у розмірі 1.444.721,55 грн, яка була залишена без задоволення позивачем.

В подальшому ПрАТ «СК «Ультра» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Антонов» про відшкодування шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 910/18426/21 позов задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства «Антонов» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ультра Альянс» страхове відшкодування в розмірі 1.311.737,24 грн, інфляційні втрати в розмірі 27.686,85 грн, 3% річних у розмірі 18.544,01 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 20.369,52 грн.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що 24.09.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ультра» (страховик) та Національним авіаційним університетом (страхувальник) укладено договір № 02.07-000352/01 обов`язкового страхування цивільних повітряних суден, який є додатком № 1 до Генерального договору № 514 від 24.09.2020.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням повітряним судном (далі - ПС), зокрема «Сеssna-172S», серійний номер НОМЕР_3, державний і реєстраційний знаки НОМЕР_2 (пункти 1, 2.1 договору, страховий сертифікат № 000352/5).

Суд встановивши, що страховий випадок відбувся з вини ОСОБА_1 , який на момент події перебував у трудових відносинах з ДП «Антонов» і виконував трудові обов`язки, а також зважаючи на те, що ПрАТ «СК «Ультра» виплатило страхове відшкодування, дійшов висновку, що у останнього виникло право вимоги до ДП «Антонов».

03.06.2022 Державне підприємство «Антонов» сплатило на користь ПрАТ «Страхова компанія «Ультра» 1.378.337,62 грн страхового відшкодування за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 910/18426/21, що підтверджується платіжним дорученням № 1221 від 03.06.2022.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою № 584/7032-22 від 31.08.2022 про виплату страхового відшкодування за договором № 01/20-ВЕА/Ц1 від 18.12.2020, в якій, посилаючись на викладені вище обставини, просив здійснити виплату страхового відшкодування за договором страхування у сумі 1.311.737,24 грн.

Не отримавши відповіді на заяву від 31.08.2022 позивач звернувся до відповідача з листом № 584/9729-22 від 10.11.2022, в якому просив повідомити про прийняте рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування.

У відповідь відповідач надіслав лист № 7/к/у від 09.12.2022, в якому просив надати документи для проведення страхового розслідування.

Листом № 584/1981-23 від 08.02.2023 позивач направив відповідачу документи, необхідні для проведення страхового розслідування та повторно просив здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач листом № /к/у від 27.02.2023 просив надати додаткову інформацію щодо повідомлення про подію Національне бюро з розслідування подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами, а також фото пошкодженого літака «Сеssna-172S».

Вказана інформація з підтверджуючими документами, а також фото пошкодженого літака були надані відповідачу листом № 584/3198-23 від 07.03.2023.

За результатами розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування відповідачем надано відповідь за № /к від 22.03.2023, згідно з якою позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із несвоєчасним повідомленням відповідача про настання страхового випадку.

Спір виник внаслідок того, що позивач вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування безпідставною, оскільки у позивача були поважні причини неможливості своєчасно повідомити страховика про настання страхової події.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно абз. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як визначено абз. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст. 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.

Згідно п. 7 ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюється такий вид обов`язкового страхування як авіаційне страхування цивільної авіації.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про страхування» для здійснення обов`язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов`язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків.

Постановою Кабінету Міністрів України № 676 від 06.09.2017 затверджено Порядок і правила здійснення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації (далі - Порядок і правила).

Згідно з п. 2 Порядку і правил обов`язкове авіаційне страхування цивільної авіації здійснюється з метою забезпечення захисту інтересів користувачів повітряного транспорту, третіх осіб, експлуатантів повітряних суден, власників повітряних суден і включає страхування відповідальності експлуатанта аеропорту (аеродрому, вертодрому, постійного злітно-посадкового майданчика) та сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування за шкоду, заподіяну третім особам.

Відповідно до п. 5 Порядку і правил істотні умови обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації визначаються договорами обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації (далі - договір страхування). Форми типових договорів обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації наведено у додатках.

Відповідно до п. 69 Порядку і правил (розділ «Страхування відповідальності експлуатанта аеропорту (аеродрому, вертодрому, постійного злітно-посадкового майданчика) та сертифікованих суб`єктів наземного обслуговування за шкоду, заподіяну третім особам») предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди третім особам.

Пунктами 70 та 71 Поряду і правил визначено, що

Страхувальником є:

експлуатант аеропорту (аеродрому, вертодрому, постійного злітно-посадкового майданчика);

сертифікований суб`єкт наземного обслуговування.

Третіми особами вважаються фізичні та юридичні особи (життя і здоров`я фізичних осіб та/або майно фізичних і юридичних осіб), які не є працівниками страхувальника або не діють за його дорученням, у тому числі власники та/або експлуатанти повітряних суден, що не входять до складу страхувальника як спеціалізовані підрозділи (органи).

Згідно з п. 73 Порядку і правил страховим випадком вважається подія, яка відбулася під час діяльності страхувальника (його структурних підрозділів, організацій, що входять до складу страхувальника як спеціалізовані органи) або яка стала наслідком цієї діяльності, у зв`язку з чим настає цивільна відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну третім особам (життю і здоров`ю фізичних осіб та/або майну фізичних і юридичних осіб), і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику або третім особам.

Згідно з пунктом 13.2 договору страхування «Подія» означає подію або безперервну або повторювальну серію подій, що відбуваються протягом строку дії договору (періоду страхування) та призводять до тілесних ушкоджень та/або пошкодження майна, які є непередбачуваними та ненавмисними з боку страхувальника. Усі тілесні ушкодження та/або пошкодження майна, що настає внаслідок такої серії подій по суті за тих самих загальних умов, розглядаються як результат однієї події.

Як вбачається з матеріалів справи подія, яка спричинила пошкодження повітряного судна Сessna 172S р.н. НОМЕР_2, що належить Національному університету України, настала 01.02.2021.

Відповідно до п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Абзацом 1 п. 13.3.2. договору страхування встановлено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку страхувальник зобов`язаний письмово (листом, телефаксом, телеграфом або електронною поштою) повідомити страховику про настання події, що може бути визнана страховим випадком, протягом двох робочих днів з моменту, коли страхувальнику стане відомо про її настання.

Вказані положення договору кореспондуються з пунктом 6 розділу Порядку і правил де зазначено, що у разі настання події, що може бути визнана страховим випадком, страхувальник зобов`язаний протягом двох робочих, днів з моменту, коли йому стане відомо про її настання, письмово (листом, телефаксом, телеграфом або електронною поштою) повідомити про це страховику.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою № 584/7032-22 від 31.08.2022 про виплату страхового відшкодування в сумі 1.311.737,24 грн, яка отримана відповідачем 02.09.2022.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем жодного іншого документального підтвердження повідомлення позивачем відповідача про настання події раніше ніж 02.09.2022 не подано.

Отже, позивач всупереч умовам договору страхування фактично повідомив відповідача про настання події через півтора роки після її настання лише шляхом звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач в обґрунтування наявності поважних причин неможливості своєчасного повідомлення відповідача про настання події посилається на різноманітні зовнішні фактори такі як карантин, простій на підприємстві, повномасштабне вторгнення рф, які не приймаються судом до уваги з огляду на наступне

Як вбачається з матеріалів справи позивач після пошкодження повітряного судна Сеssna 127 повідомив його власника - Національний авіаційний університет про настання події, який, у свою чергу, вже 02.02.2021 листом № 0646/0250, тобто на наступний день після настання події, проінформував про дану подію Національне бюро з розслідування подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами Державної авіаційної служби України.

При цьому, умови договору страхування, якими регулюються спірні правовідносини, передбачається можливість повідомлення страховика письмово про настання події, що має ознаки страхового випадку листом, телефаксом, телеграфом або електронною поштою.

Проте, жодним із наведених способів позивач впродовж більше ніж півтора року не здійснив повідомити страховика про настання події.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи представники ДП «Антонов» брали участь у розслідуванні події, входили до складу комісії, якою 16.02.2021 було затверджено акт службового розслідування.

Слід зазначити, що за умовами п. 11.2 договору страхування дія цього договору припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхових платежів в установлений цим договором строк.

Відповідно до п. 3.2 договору страхування строк внесення страхового платежу у розмірі 999,00 грн встановлено 31.12.2020.

Водночас, страховий платіж за договором страхування був внесений позивачем 04.02.2021 згідно платіжної інструкції № 599 від 04.02.2021, тобто через 3 (три) дні після настання події 01.02.2021.

Тобто, позивач не тільки продовжував здійснювати свою господарську діяльність в обсягах, що дозволили здійснити страховий платіж 04.02.2021, повідомити Національний авіаційний університет про настання події одразу після її настання, а й здійснив виконання умов договору страхування щодо внесення страхового платежу після настання події.

Позивачем подано до суду копії наказів ДП «Антонов» № 759к від 28.01.2021, № 1798к від 26.02.2021, № 2674к від 29.03.2021, № 3567к від 29.04.2021 «Щодо оголошення періоду простою працівників підприємства», № 4589к від 31.05.2021 «Про припинення простою працівників підприємства», № 2098к від 24.03.2022 «Про дні простою підприємства», № 2128к від 08.04.2022 «Про оголошення простою», № 2252к від 28.04.2022 «Про оголошення простою», № 2500к від 25.05.2022 «Про оголошення постою у червні 2022р.», № 2963к від 27.06.2022 «Про оголошення постою у липні 2022р.», № 3575к від 26.07.2022 «Про оголошення постою у серпні 2022р.».

Отже, згідно поданих наказів у період з 01.06.2021 по 24.02.2022 позивач не перебував у простої.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 910/18426/21 за позовом ПрАТ «СК Ультра Альянс» до ДП «Антонов» про відшкодування шкоди в порядку регресу у зв`язку із настанням 01.02.2021 події, представники ДП «Антонов» впродовж судового розгляду справи приймали участь у всіх судових засіданнях та подавали заяви по суті (відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив).

Варто зазначити, що судовий процес у вказаній справі тривав з листопада 2021 року по лютий 2022 року, тобто в період відсутності оголошеного простою у ДП «Антонов».

Тобто, участь позивача у судовому процесі була можливою, як і повідомлення Національного авіаційного університету одразу після настання події, однак повідомити страховика про настання події у встановлені договором страхування строки позивач не зміг.

Більш того, відповідно до п. 7.7 договору страхування страхувальник не має права щодо визнання своєї відповідальності і врегулювання претензії без письмової згоди страховика. При цьому страхувальник має право вимагати участі страховика в судовому порядку.

Проте, ДП «Антонов» у справі № 910/18426/21 не було заявлено клопотання про залучення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до участі у справі третьою особою.

Тобто, в порушення умов договору страхування позивач при настанні події, що має ознаки страхового випадку діяв на власний розсуд щодо її врегулювання без обґрунтованих рекомендацій страховика, адже страховика про настання події повідомлено не було.

Також, позивач здійснив компенсацію витрат третім особам без письмової згоди відповідача, оскільки позивач проігнорував обов`язок щодо своєчасного повідомлення страховика про подію, про претензію третіх осіб та про існування судового спору з приводу шкоди, яку було нанесено третім особам внаслідок події, що має ознаки страхового випадку.

Навіть якщо врахувати, що здійснення виплати було пов`язане із набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18426/21, позивач не здійснив жодних дій щодо інформування страховика про такий позов, залучення його до участі у справі у якості третьої особи.

З огляду на викладене, наведені позивачем обставини наявності поважних причин неможливості своєчасного повідомлення відповідача про настання події є безпідставними та не приймаються судом до уваги, оскільки як встановлено судом ці обставини не завадили позивачу вчинити ряд інших дій, а саме: повідомити про настання події власника пошкодженого судна на наступний день після її настання; провести службове розслідування за результатами якого складено акт від 16.02.2021; щомісяця з січня по травень 2021 року, з березня по липень 2022 року складати та підписувати накази щодо оголошення простою працівників підприємства; внесенню 04.02.2021 страхового платежу за договором страхування в сумі 999,00 грн; приймати участь у всіх засідання при розгляді справи № 910/8426/21 та подавати по ній заяви по суті (відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив) (розгляд якої тривав з листопада 2021 року по лютий 2022 року), здійснити 02.06.2022 виплату присудженого до стягнення за рішенням суду страхового відшкодування.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Слідчим управління Головного управління Національної поліції у місті Києві (лист останнього № 19420/125/23/2-23 від 07.02.2023) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ДП «Антонов», будучи наділеними організаційно-розпорядчими функціями, являючись відповідальними за організацію забезпечення безпеки діяльності аеродрому «Київ/Антонов-2», а також обізнаними про факт спричинення 01.02.2021 шкоди повітряному судну Сеssna 127, що належить НАУ, не виконали покладені на них службові обов`язки щодо обов`язкового сповіщення про інцидент та настання страхового випадку, реально маючи таку можливість, чим допустили службову недбалість.

Відтак, твердження позивача про те, що порушення встановленого договором страхування обов`язку повідомити відповідача про настання події протягом більше ніж півтора року відбулося через незалежні від волі ДП «Антонов» події є безпідставним, та направленими на виправдання власної бездіяльності.

Згідно з п. 6.2 договору страхування розмір страхового відшкодування визначається на підставі наданих страхувальником документів щодо підтвердження факту збитку в разі настання страхового випадку згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.3 договору страхування, після отримання заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування та всіх документів, які необхідні для здійснення зазначених виплат і визначення розміру збитків, страховик (аварійний комісар) в установленому порядку проводить страхове розслідування.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Правил і порядку розслідування обставин події, яка може бути визнана страховим випадком (страхове розслідування), проводиться страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром), які мають право доступу до об`єкта та певних матеріалів технічного розслідування, у тому числі до закінчення його проведення комісією з розслідування авіаційних подій, відповідно до вимог законодавства.

Згідно з п. 9.1. договору страхування страховик має право, зокрема:

- робити запити до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ, організацій, що володіють інформацією про події, а також самостійно з`ясовувати причини й обставини події, що має ознаки страхового випадку;

- оглянути місце настання події, що має ознаки страхового випадку, до початку робіт по відбудові та/або ліквідації її наслідків;

- давати страхувальникові письмові рекомендації відносно дій при настанні події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до п. 9.4 договору страхування страхувальник зобов`язаний:

- повідомити страховику про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування (п. 13.3.2. договору);

- надати страховику можливість проводити власне розслідування причин та обставин настання страхового випадку, та перевіряти обґрунтованість доведення шкоди, заподіяної третім особам;

- дотримуватись письмових обґрунтованих рекомендацій страховика при настанні події, що має ознаки страхового випадку;

- утримуватись від будь-яких дій, які прямо чи опосередковано можуть зашкодити інтересам страховика;

- не визнавати будь-яких вимог третіх осіб та не здійснювати будь-які компенсації, що мають відношення до страхового випадку, без письмової згоди страховика;

- дотримуватись умов цього договору та належно виконувати свої обов`язки за цим договором.

Водночас, своїми діями позивач позбавив страховика права провести власне розслідування причин та обставин настання страхового випадку, визначити розмір збитків відповідно до умов договору страхування, провести огляд місця події, пошкодженого майна та перевірити обґрунтованість шкоди, заподіяної третім особам, тим самим позбавив страховика можливості встановити чи ця подія може бути кваліфікована, як страховий випадок, чи понесені страхувальником витрати відповідають фактичному розміру матеріальної шкоди, завданої третім особам.

Своєчасний доступ страховика до пошкодженого майна з метою його огляду та оцінки розміру заподіяної шкоди відіграє велике значення, оскільки відповідно до п. 7.6.2. договору страхування, у випадку часткового пошкодження майна, при визначенні розміру страхового відшкодування, якщо є підстави для його виплати, враховується величина зношування (зносу) замінених в процесі ремонту частин, вузлів, агрегатів і деталей.

Визначення розміру збитків з урахуванням величин зносу без огляду пошкодженого майна є неможливим, відповідно неможливим є і визначення розміру збитків відповідно до умов договору страхування.

Більш того, на момент звернення ДП «Антонов» із заявою на виплату страхового відшкодування пошкоджене повітряне судно Сеssna 127, заводський номер НОМЕР_3, 2007 року випуску згідно листа Національного авіаційного університету № 06.03/1604 від 05.09.2023 влітку 2022 року в результаті ракетного обстрілу було вже знищено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно п. 5 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно з п. 9.1 договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, передбачених законом та цим договором.

Відповідно до п. 8.1 договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про страхування», а саме несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно з абз. 2 п. 13.3.2 договору страхування несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку без поважних на це причин надає останньому право відмовити у виплаті страхового відшкодування (крім випадків, коли відсутність у страховика таких відомостей не могла вплинути на його обов`язок сплатити страхове відшкодування).

Пунктом 8.2 договору страхування визначено, що страховик може повністю або у відповідній частині відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі невиконання страхувальником своїх обов`язків по цьому договору.

З огляду на те, що позивач у строки визначені умовами договору страхування не повідомив відповідача про настання події відповідач листом № /к від 22.03.2023 відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Добросовісність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування», абз. 1 п. 6 Порядку і правил обов`язком страхувальника є повідомлення страховика у визначений договором строк про настання події, і не вчинення такого повідомлення без поважних причин відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» має наслідком відмови у виплаті страхового відшкодування.

Закон та договір страхування передбачає, що страхувальник, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної шкоди, повинен вчинити певні дії, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані дії страховика пов`язано, зокрема, із поданням страхувальнику повідомлення про настання події впродовж визначеного умовами договору строку.

Відтак право страхувальника на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика повідомлення про настання події, що у свою чергу обмежено строком у два робочих дні з моменту її настання.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини 2 та 4 ст. 14 Цивільного кодексу України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо страхувальник недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування шкоди, не виконує покладені на нього обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачем не доведено належними засобами доказування поважних причин неможливості своєчасно повідомити відповідача про настання події та як наслідок підстави для виплати страхового відшкодування на користь позивача, а відтак не доведено протиправності відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про виплату страхового відшкодування.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1.311.737,96 грн страхового відшкодування є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача 59.028,18 грн пені, 9.195,28 грн інфляційних втрат та 9.703,26 грн 3% річних є похідними від вимоги про стягнення суми страхового відшкодування, в позові в цій частині також слід відмовити.

При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на постанови Верховного Суду від 26.03.2018 у справі № 916/4613/15 та від 29.07.2020 у справі № 500/1286/17, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16). При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Правовідносини у справах № 916/4613/15 та № 500/1286/17 не є подібними до даної справи, оскільки стосуються правовідносин пов`язаних із страхуванням відповідальності власників наземних транспортних засобів, тоді як у даній справі правовідносини стосуються відповідальності експлуатанта аеропорту за шкоду завдану третім особам, регулюються різними нормами чинного законодавства, в зв`язку з чим посилання позивача на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі № 916/4613/15 та від 29.07.2020 у справі № 500/1286/17, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення коштів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Державного підприємства «Антонов».

У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява № 63566/00) «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи учасників справи судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 27.11.2023.

СуддяВ.В. Сівакова