РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023Справа № 910/4537/20

За позовом Компанії Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. (Euroecology International Corporation a.s.)

до 1) Державної казначейської служби України

2) Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

3) Дніпровської міської ради

про стягнення 20 857 112, 24 грн.

Суддя Борисенко І. І.

Секретар судового засідання Шилін Є. О.

представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Компанія Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. (Euroecology International Corporation a.s.) (далі - Компанія, позивач) до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України, відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області, відповідач-2), Дніпровської міської ради (далі - Дніпровська міськрада, відповідач-3) про стягнення шкоди у сумі 20 857 112,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі протягом тривалого часу ухиляються від виконання виконавчого листа № 403/4910/12 від 22.04.2014, виданого на примусове виконання арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 та додаткового арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 07.10.2011. У результаті бездіяльності відповідачів позивачем понесені збитки, пов`язані із падінням курсу гривні до курсу іноземних валют, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Заявлена до стягнення сума шкоди складає різницю між гривневим еквівалентом суми до стягнення, визначеної ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 у справі № 403/4910/12, та гривневим еквівалентом суми, визначеної рішеннями арбітражного суду (курсова різниця).

У позові Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. просило стягнути солідарно з Державної казначейської служби України, ГУ ДКС України у Дніпропетровській області та Дніпровської міськради шкоду у сумі 20 857 112,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023, у позові Компанії Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 11.07.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023, справу передано на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 справа була прийнята до нового розгляду, у ній призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

У підготовчому засіданні (22.08.2023) представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій вказав, що станом на день подачі цієї заяви офіційний курс НБУ збільшився, у зв`язку з чим сума шкоди, що складає різницю між гривневим еквівалентом суми до стягнення, визначеної ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 у справі № 403/4910/12, та гривневим еквівалентом суми, визначеної рішеннями арбітражного суду (курсова різниця), складає 30 935 985,34 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява була подана позивачем з додержанням вимог ст. 46 ГПК України та прийнята судом до розгляду, тому має місце нова ціна позову виходячи з якої й вирішується спір по суті.

У підготовчому засіданні представники відповідачів надали додаткові пояснення по справі з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.07.2023.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 (ДКС України) проти позову заперечив, зазначив, що оскільки боржником згідно рішень арбітражного суду є Дніпровська міськрада, як окрема юридична особа, то і стягнення повної суми заборгованості має відбуватись винятково з визначеного судом боржника. Також вказав, що причиною невиконання рішень арбітражного суду є невчинення Дніпровською міськрадою дій, що передбачають виділення таких коштів. При цьому, було затверджено окрему бюджетну програму для забезпечення виконання рішення суду, проте, оскільки боржник не має коштів на рахунках за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень, то здійснити безспірне списання коштів ГУ ДКС України у Дніпропетровській області не має можливості, оскільки це суперечить порядку, визначеному законом. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ГУ ДКС України у Дніпропетровській області у судовому засіданні також проти позову заперечив з підстав, зазначених відповідачем-1. Також вказав, що органи Казначейства не можуть нести солідарну відповідальність за невиконання рішення арбітражних судів, оскільки здійснення стягнення коштів залежить від дій або бездіяльності Дніпровської міськради. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача-3 (Дніпровська міськрада, відповідач-3) проти позову заперечив, зазначив, що позивачем не доведено складових заявленої до стягнення шкоди, а «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки позивач міг і не отримати цих доходів. Також коливання курсу валют не може розцінюватись як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення позивача можливості отримати прибуток. Просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог про стягнення шкоди та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів-1, 2, 3 проти позову заперечили, з підстав, викладених у відзивах на позов, просили відмовити у задоволенні позову.

За наслідком дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 21 листопада 2023 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Арбітражним рішенням Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011, а також додатковим арбітражним рішенням Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 07.10.2011 у справі за позовом АТ "Euroecology International Corporation" до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради, з відповідачів на користь АТ "Euroecology International Corporation" було стягнуто 187955,21 доларів США, 836355,86 доларів США, частину сплаченого мита за арбітражний розгляд у розмірі 647053,00 чеських крон, частину сплаченої паушальної суми на адміністративні витрати Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки у розмірі 436540,00 чеських крон та відшкодування частини юридичних витрат у розмірі 775161,60 чеських крон, 772281,60 чеських крон, 9417 євро та 41841,41 чеських крон.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 у справі № 403/4910/12 частково задоволено клопотання Компанії Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. (Euroecology International Corporation a.s.); надано дозвіл на примусове виконання:

- арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Euroecology International Corporation" (ІН 18631789): суми 1 502 325 грн 99 коп.; суми 6 684 992 грн 39 коп.; частину сплаченого мита за арбітражний розгляд у розмірі 268 380 грн 11 коп.; частину сплаченої паушальної суми за адміністративні витрати Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської республіки та Аграрній палаті Чеської республіки у розмірі 181065 грн; всього 8636763 грн 49 коп.;

- додаткового арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 07.10.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Euroecology International Corporation" відшкодування частини юридичних витрат у розмірі 435015 грн 51 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2014 залишено без змін.

22.04.2014 на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012, яка набрала законної сили 07.04.2014, видано виконавчий лист.

10.06.2014 позивачем подано заяву до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області про примусове виконання виконавчого документа № 403/4910/12.

Проте, станом на дату подання позову виконавчий документ перебуває на виконанні у ГУ ДКС України у Дніпропетровській області та залишається невиконаним.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 у справі № 826/18724/14, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 27.11.2019:

- визнано неправомірною бездіяльність ДКС України щодо здійснення контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС України у Дніпропетровській області виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнано неправомірною бездіяльність ГУ ДКС України у Дніпропетровській області при здійсненні примусового виконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська;

- зобов`язано ГУ ДКС України у Дніпропетровській області виконати зазначені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, (з урахуванням внесених змін) (далі - Порядок № 845 від 03.08.2011), дії щодо забезпечення примусового стягнення за виконавчим листом №403/4910/12, виданим Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

21.11.2016 позивач отримав листи ДКСУ від 17.11.2016 № 5-08/1698-19239 та ГУ ДКС України у Дніпропетровській області від 04.11.2016 № 12-08/2131-9289, у яких останні повідомили що передбачені Порядком № 845 від 03.08.2011 з примусового виконання ГУ ДКС України у Дніпропетровській області дії розпочато у серпні 2016 року. У цих же листах відповідачі-1, 2 повідомили позивача, що примусове виконання виконавчого листа № 403/4910/12 є неможливим з огляду на ухвалення Дніпровською міськрадою рішення від 28.09.2016 № 12/14 «Про затвердження бюджетної програми «На виконання судових рішень та виконавчих документів» на 2016-2020 роки», яка передбачає обсяг фінансування у цьому напрямку від 200 000,00 грн. до 500 000,00 грн. на рік.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів-1, 2, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до ДКСУ та ГУ ДКС України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 у справі № 826/19713/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 та постановою Верховного Суду від 27.11.2018:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ДКС України в Дніпропетровській області у період з 01.04.2015, при здійсненні примусового виконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська;

- визнано протиправною бездіяльність ДКС України щодо здійснення у період з 01.04.2015 контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС України в Дніпропетровській області виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська.

Звертаючись до суду з даним позовом, Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. вказує, що в результаті тривалого невиконання з вини відповідачів вказаного виконавчого листа № 403/4910/12, позивачу завдано шкоду, що складає різницю між гривневим еквівалентом суми до стягнення, визначеної ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2012 у справі № 403/4910/12, та гривневим еквівалентом суми, визначеної рішенням Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 та додатковим рішенням вказаного арбітражного суду від 07.10.2011 (курсова різниця).

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

У статті 56 Конституції України унормовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів відшкодовується на підставі статті 1173 ЦК України.

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Неправомірність рішення і дій або бездіяльності органу державної влади може підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного суду в постанові від 12.03.2019 № 920/715/17/12-199гс18 з якої вбачається, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відтак, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу (його посадової/службової особи) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, зокрема, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку статті 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Судом встановлено, що 22.04.2014 на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 був виданий виконавчий лист у справі № 403/4910/12 про надання дозволу на примусове виконання:

- арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Euroecology International Corporation": суми 1 502 325 грн 99 коп.; суми 6 684 992 грн 39 коп.; частину сплаченого мита за арбітражний розгляд у розмірі 268 380 грн 11 коп.; частину сплаченої паушальної суми за адміністративні витрати Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської республіки та Аграрній палаті Чеської республіки у розмірі 181065 грн; всього 8636763 грн 49 коп.;

- додаткового арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 07.10.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Euroecology International Corporation" відшкодування частини юридичних витрат у розмірі 435015 грн 51 коп.

10.06.2014 вказаний виконавчий лист позивач подав на примусове виконання до ГУ ДКС України в Дніпропетровській області, який на час розгляду даної справи залишається невиконаним.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і з огляду на положення частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

За змістом статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цей принцип є однією з основних засад господарського судочинства (ст.. 2 ГПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, на якому має бути засноване судове рішення.

Одним із елементів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У §51 рішення від 05.01.2010 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, заява № 40450/04) ЄСПЛ зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У §52 цього ж рішення ЄСПЛ вказав, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. § 53 згаданого рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Як зазначалось вище, виконавчий лист Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська № 403/4910/12 від 22.04.2014 знаходиться на примусовому виконанні в Органах казначейства з червня 2014 та станом на час розгляду даної справи виконання зазначеного виконавчого листа не відбулось, грошових коштів, що є предметом означеного виконавчого листа, на користь позивача стягнуто не було.

У судовому засіданні під час розгляду даної справи представник відповідача-3 зазначав про виділення з місцевого бюджету коштів для погашення частини боргу за виконавчим листом, проте, належних доказів цим обставинам відповідачами надано не було.

Тобто, протягом 9 років арбітражне рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 та додаткове арбітражне рішення вказаного суду від 07.10.2011 залишаються невиконаними.

Суд зазначає, що ефективний захист сторони у судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції.

При цьому, суд зазначає, що бездіяльність ДКСУ України та ГУ ДКС України в Дніпропетровській області у зв`язку з невиконанням виконавчого листа у справі № 403/4910/12 була предметом неодноразового розгляду адміністративним судом у справах № 826/18724/14 та № 826/19713/16.

Так, як вже зазначалось судом, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 у справі № 826/18724/14, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 27.11.2019:

- визнано неправомірною бездіяльність ДКС України щодо здійснення контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС України у Дніпропетровській області виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська;

- визнано неправомірною бездіяльність ГУ ДКС України у Дніпропетровській області при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська;

- зобов`язано ГУ ДКС України у Дніпропетровській області виконати зазначені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 845 від 03.08.2011, (з урахуванням внесених змін) (далі - Порядок № 845 від 03.08.2011), дії щодо забезпечення примусового стягнення за виконавчим листом № 403/4910/12, виданим Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Також рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2018 у справі № 826/19713/16, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2018 та Верховного Суду від 27.11.2018:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ДКС України в Дніпропетровській області у період з 01.04.2015, при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська;

- визнано протиправною бездіяльність ДКС України щодо здійснення у період з 01.04.2015 контролю за примусовим виконанням ГУ ДКС України в Дніпропетровській області виконавчого листа №403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська.

Отже, вказаними рішеннями адміністративного суду, що набрали законної сили, були встановлені обставини неправомірної бездіяльності відповідача-1 та відповідача-2 під час виконання рішень арбітражного суду, що не підлягають доведенню в межах даної справи в силу положень частини четвертої статті 75 ГПК України.

Доводи відповідача-1 відносно відсутності у останнього повноважень визначених законом щодо здійснення контролю за виконанням рішень суду стосовно територіальних органів Казначейства суд не приймає, оскільки ДКС України утворено для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та з метою організації своєї діяльності наділено повноваженнями здійснювати контроль діяльності територіальних органів Казначейства України та контроль за дотриманням бюджетного законодавства.

Відтак, невжиття, у тому числі, відповідачем-1 належних заходів щодо забезпечення виконання відповідачем-2 виконавчого листа свідчить про протиправну бездіяльність зазначеного органу.

Щодо неправомірної поведінки (бездіяльності) під час виконання виконавчого листа № 403/4910/12 відповідача-3 - Дніпровської міськради, суд зазначає наступне.

Так, відповідач-3 стверджує, що він не є відповідальним суб`єктом за шкоду, завдану неправомірною бездіяльністю органів казначейства та вказує, що підставою невиконання виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська виконавчого листа у справі № 403/4910/12 є те, що Дніпровська міськрада своїми рішеннями затверджує Бюджетні програми по виконанню судових рішень та виконавчих документів на відповідний період, проте, така програма обмежує суми коштів для такої виплати, тому бездіяльності з боку відповідача-3 немає.

Суд зазначає, що порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних органів та установ був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - «Порядок»).

Згідно з п. 25 Порядку безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Отже, зміст бюджетної програми, передбаченої п. 25 Порядку полягає у запобіганні блокуванню основного рахунку боржника внаслідок надходження виконавчого документу. Приймаючи бюджетну програму, орган місцевого самоврядування спрямовує всі виконавчі документи саме на рахунок цієї програми, на якому передбачає наявність відповідних коштів в необхідному або прогнозованому розмірі.

Так, невиконання виконавчого листа № 403/4910/12, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська для примусового виконання рішень арбітражного суду було спричинене ухваленням Дніпропетровською міськрадою рішення № 12/14 від 28.09.2016 «Про затвердження бюджетної програми "На виконання судових рішень та виконавчих документів" на 2016 - 2020 роки", якою було встановлено обсяг фінансування на вказані цілі від 200 000,00 грн. до 500 000,00 грн. на рік.

У матеріалах справи наявна постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.05.2022 у справі № 200/21286/16-а (адміністративне провадження № К/9901/7506/21) за позовом Euroecology International Corporation a.s. до Дніпровської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

З названої постанови вбачається, що предметом спору виступали позовні вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення Дніпропетровської міськради від 28.09.2016 №12/14 "Про затвердження бюджетної програми "На виконання судових рішень та виконавчих документів" на 2016 - 2020 роки", а також зобов`язання Дніпровської міськради виконати виконавчий лист № 403/4910/12, виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 26.09.2012, шляхом виділення бюджетних асигнувань на суму, зазначену в цьому виконавчому листі.

За результатами розгляду адміністративної справи № 200/21286/16-а рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 у задоволенні позову Euroecology International Corporation a.s. було відмовлено.

Натомість, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову; визнано протиправним і нечинним пункт 1 рішення Дніпропетровської міської ради від 28.09.2016 № 12/14 в частині затвердження розділу 6 Бюджетної програми "На виконання судових рішень та виконавчих документів на 2016 - 2020 роки"; у іншій частині позову - відмовлено.

Також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.05.2022 у справі № 200/21286/16-а було встановлено, що прийняття Дніпропетровською міськрадою рішення від 28.09.2016 №12/14 не обґрунтовано конкретними нормами законодавчих актів.

А враховуючи те, що даним рішенням Дніпровська міськрада обмежила обсяг фінансування для забезпечення виконання рішень суду протягом 2016 - 2020 років певним розміром, що є меншим від загального розміру боргу ради за виконавчим листом Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22.04.2014 у справі № 403/4910/12, що знаходиться на виконанні в ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області з 11.06.2014, такі дії не лише перешкоджають ефективному виконанню рішень суду та виконавчих документів (тобто не відповідають меті бюджетної програми, затвердженої оскаржуваним рішенням, не передбачають альтернативних заходів, які б надавали можливість збільшити обсяг цієї бюджетної програми у разі потреби), а і свідчать про створення відповідачем штучних перешкод для належного та своєчасного виконання рішень судів та виконавчих документів, зокрема згаданого виконавчого листа.

Встановлені у адміністративній справі № 200/21286/16-а обставини також не підлягають повторному доказуванню відповідно до статті 75 ГПК України

За таких обставин, здійснення органами казначейства стягнення коштів (безспірне списання) напряму залежить від дій або бездіяльності Дніпровської міської ради, при чому відсутність коштів не може слугувати підставою для невиконання рішень арбітражного суду про стягнення коштів з Дніпровської міської ради на користь позивача. На вказаному висновку було наголошував Верховний Суд у постанові від 11.07.2023 у даній справі.

Щодо посилання відповідача-3 на те, що Дніпровська міськрада є боржником у виконавчому провадженні, тому стягнення коштів можливе без особистої участі боржника, у зв`язку з чим відповідач-3 не несе відповідальності за умисне невиконання судового рішення, з огляду на те, що обов`язок стягнення коштів покладено на інших осіб, суд відхиляє враховуючи наступне.

Як вже зазначалось вище, судові рішення (у даному випадку арбітражного суду), які набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню незалежно від волевиявлення боржника щодо його добровільного виконання. Вказаний висновок підтверджено також зазначеними вище рішеннями ЄСПЛ.

Отже, доводи відповідача-3 про те, що Дніпровська міськрада не несе відповідальності за умисне невиконання судового рішення, оскільки обов`язок щодо стягнення покладений на інших осіб, суперечить законодавству України та сталій судовій практиці як національних судів, так і ЄСПЛ, оскільки невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За таких обставин, у даному випадку мало місце бездіяльність усіх відповідачів, що полягає у невиконанні рішень Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 та від 07.10.2011.

Така бездіяльність мала наслідком понесення позивачем шкоди, пов`язаної з довготривалим невиконанням рішень арбітражних судів та знеціненням національної валюти України протягом майже 9 років, оскільки заборгованість у рішеннях арбітражного суду визначена в іноземній валюті, а ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було надано дозвіл на виконання рішень арбітражного суду в національній валюті України відповідно до ст. 395 ЦК України.

Так, в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 у справі № 403/4910/12 було надано дозвіл на примусове виконання:

- арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Euroecology International Corporation": суми 1 502 325 грн 99 коп.; суми 6 684 992 грн 39 коп.; частину сплаченого мита за арбітражний розгляд у розмірі 268 380 грн 11 коп.; частину сплаченої паушальної суми за адміністративні витрати Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської республіки та Аграрній палаті Чеської республіки у розмірі 181065 грн; всього 8636763 грн 49 коп.;

- додаткового арбітражного рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 07.10.2011 про стягнення солідарно з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Euroecology International Corporation" відшкодування частини юридичних витрат у розмірі 435015 грн 51 коп., відповідно до наступного розрахунку:

станом на 26.09.2012, офіційний курс гривні, встановлений НБУ: до долара США, складав 799,3 за 100 доларів США; до євро - 1 033,6548 за 100 євро; до чеської крони - 41,4773 за 100 чеські крон. Таким чином, сума боргу складає:

- 187 955,21 доларів США х 7,993 гривні = 1 502 325 гривень 99 копійок;

- 836 355,86 доларів США х 7,993 гривні = 6 684 992 гривні 39 копійок;

- 647 053,00 чеських крон х 0,414773 гривні = 268 380 гривень 11 копійок;

- 436 540,00 чеських крон х 0,414773 гривні = 181 065 гривень 00 копійок;

- 772 281,60 чеських крон х 0,414773 гривні = 320 321 гривня 55 копійок;

- 9 417 евро х 10,336548 гривні = 97 339 гривні 27 копійок;

- 41 841,41 чеських крон х 0,414773 гривні = 17 354 гривні 69 копійок

Отже, згідно наведеного перерахунку, загальний розмір гривневого еквіваленту суми, визначеної до стягнення арбітражними судами складав 9 954 424,31 грн.

При цьому, рішенням про стягнення коштів є не ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 403/4910/12, а саме рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки, якими на користь позивача присуджено до стягнення суми в іноземній валюті.

Також ухвалою районного суду у справі № 403/4910/12 не вирішувався спір між сторонами та не приймалося рішення про стягнення коштів, а був наданий дозвіл на примусове виконання на території України рішення іноземного суду про стягнення коштів з Дніпровської міськради та відповідно (до чинного на момент надання вказаного дозволу) процесуального законодавства, у виконавчому листі наведено гривневий еквівалент сум, зазначених у рішеннях Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату подачі позовної заяви (23.03.2020), офіційний курс Національного банку України складав 27,7386 грн. за долар США; 29,6359 гривень за євро; 1,08 гривень за чеську крону, курс української міжбанківської валютної біржі, на які обслуговуючий банк зможе придбати валюту, складав 28,13 гривень за долар США.

Відтак, станом на день подачі позивачем позову гривневий еквівалент визнаної арбітражним судом заборгованості складав:

- 187 955,21 доларів США х 27, 7386 гривні = 5 213 614,39 гривень;

- 836 355,86 доларів США х 27,7386 гривні = 23 199 340,66 гривень;

- 647 053,00 чеських крон х 1,0896 гривні = 705 028,95 гривень;

- 436 540,00 чеських крон х 1,0896 гривні = 475 653,98 гривень;

- 772 281,60 чеських крон х 1,0896 гривні = 841 478,03 гривень;

- 9 417 євро х 29,6359 гривні = 97 339 гривні 27 копійок;

- 41 841,41 чеських крон х 1,0896 гривні = 279 081,27 гривень;

Отже, станом на момент звернення Компанією Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. з даним позовом до суду загальний розмір гривневого еквіваленту, стягнутої арбітражним судом суми, складав 30 811 536,55 грн.

У подальшому, постановою Верховного Суду від 11.07.2023 дану справу передано на новий розгляд, а позивачем збільшені позовні вимоги, про що подано відповідну заяву від 22.08.2023. Так, станом на день подачі такої заяви офіційний курс НБУ становив 36,5686 грн. за долар США; 39,8415 грн. за евро; 1,6548 гривень за чеську крону.

Відтак, станом на день подачі цієї заяви про збільшення розміру позовних вимог гривневий еквівалент визнаної арбітражним судом заборгованості складає:

- 187 955,21 доларів США х 36,5686 гривні = 6 873 258,89 гривень;

- 836 355,86 доларів США х 36,5686 гривні = 30 584 362,90 гривень;

- 647 053,00 чеських крон х 1,6548гривні = 1 070 743,30 гривень;

- 436 540,00 чеських крон х 1,6548 гривні = 722 386,39 гривень;

- 772 281,60 чеських крон х 1,6548гривні = 1 195 231,59 гривень;

- 9 417 євро х 39,8415гривні = 375 187,41 гривень;

- 41 841,41 чеських крон х 1,6548 гривні = 69 239,17 гривень;

Отже, загальний розмір гривневого еквіваленту сум, визначених у рішеннях арбітражного суду від 14.07.2011 та від 07.10.2011, на новому розгляді та станом на час звернення позивачем з заявою про збільшення позовних вимог від 22.08.2023, становить 40 890 409,65 грн.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини стосовно бездіяльності ДКС України, ГУ ДКС України у Дніпропетровській області та Дніпровської міськради при виконанні рішення іноземного суду про стягнення коштів на користь позивача, суд враховує, що:

- рішеннями Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки присуджено до стягнення на користь позивача суми коштів, визначені у валюті (доларах США, чеських кронах, євро);

- на дату постановлення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішень арбітражного суду норми ЦПК (ст. 395) передбачали, що у разі, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення відповідної ухвали;

- заявлена позивачем сума шкоди зумовлена тривалим невиконанням рішень арбітражного суду (майже 9 років) та знеціненням національної валюти України протягом вказаного періоду.

Звертаючись з даним позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), позивач не просить стягнути з відповідачів курсову різницю, як помилковою вважають відповідачі, оскільки виконання зобов`язання перед ним зафіксовано рішеннями арбітражного суду в доларах, євро та чеських кронах, а тому саме зазначені суми в іноземній валюті (еквівалент цих сум у гривні) позивач має отримати.

При цьому, відсутність у позивача можливості домогтися виконання арбітражних рішень Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської республіки від 14.07.2011 та від 07.10.2011, винесених на його користь, та отримати присуджені до стягнення суми в іноземній валюті, дозвіл на примусове виконання яких надано Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ще у 2012 році, є втручанням у право позивача на мирне володіння майном, яке захищається згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції.

За висновком суду у даному випадку мають місце всі елементи складу правопорушення, що є підставою для відповідальності відповідачів у вигляді відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, заподіяної позивачу їх бездіяльністю.

Суд критично оцінює доводи відповідачів, що позивач повинен довести, що він мав можливість отримати визначені в позові кошти, які відповідачі вважають доходами позивача, і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною причиною, що позбавила його отримати такий прибуток.

Так, суд зазначає про помилковість доводів відповідачів, що заявлені до стягнення кошти є прибутком позивача, оскільки, як було зазначено вище, такі кошти є шкодою у зв`язку з тривалим невиконанням рішень іноземного суду (бездіяльністю відповідачів) та знеціненням національної валюти України протягом тривалого періоду.

Позивач просив стягнути на його користь суму в валюті, визначену рішеннями арбітражного суду. У разі, якщо позивач не отримає на свій рахунок кошти в сумі, зазначеній у рішенні Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 14.07.2011 та додаткового рішення Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської Республіки від 07.10.2011 в повному обсязі, він зазнає втрат у розмірі різниці між фактично отриманою ним сумою та сумою, зазначеною у рішенні іноземного суду. Оскільки, виконання судового рішень арбітражного суду залежить від органів державної влади та місцевого самоврядування України і повністю перебуває під контролем Держави України, що визначає порядок виконання судових рішень та відповідальність за їх невиконання, тому позивач вправі висувати вимоги до її органів про відшкодування шкоди, заподіяної зволіканням органів виконати судове рішення іноземного суду.

Відтак, розмір завданої позивачу майнової шкоди станом на 22.08.2023, що складає різницю між гривневим еквівалентом суми згідно рішень Арбітражного суду при Економічній палаті Чеської Республіки та Аграрній палаті Чеської республіки від 14.07.2011 та від 07.10.2011 та гривневим еквівалентом суми стягнення, визначеної Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська в ухвалі від 28.09.2012, становить 30 935 985,34 грн. (40 890 409,65 грн. - 9 954 424,31 грн.).

З огляду на викладене, вимоги Компанії Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. по стягнення шкоди у вказаній сумі є обґрунтованими.

Водночас, дійшовши висновку про обґрунтованість вимог позивача у даному спорі, суд має розглянути заяву відповідача-3 про застосування наслідків спливу строків позовної давності, що була заявлена відповідачем-3 під час нового розгляду даної справи.

Так, у своїй заяві відповідач-3 зазначив, що Компанія Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. довідалась про порушення свого права 26.09.2012, тобто згідно з ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2012, у якій районний суд надав дозвіл на примусове виконання рішень арбітражного суду у національний валюті за курсом НБУ на день постановлення цієї ухвали.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 403/4910/12, виданий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська для примусового виконання рішень арбітражного суду, перебуває на примусовому виконанні у територіальному структурному підрозділі ДКСУ - ГУ ДКС України у Дніпропетровській області з 10.06.2014 року, та у зв`язку з бездіяльністю відповідачів як станом на дату звернення позивачем з даним позовом, так і на час прийняття рішення у даній справі, він невиконаний.

Суд зазначає, що у даній справі предметом спору є стягнення шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності відповідачів у зв`язку з невиконанням рішень іноземного суду, а не шкоди, що була заподіяна внаслідок прийняття Дніпровською міськрадою конкретного рішення, чи бездіяльністю відповідачів у чітко визначений день. Шкоду заподіяно внаслідок триваючого системного невиконання відповідачами рішень арбітражного суду, у яких стягненню підлягали суми в іноземній валюті, зміна курсу яких (долар США, євро та чеська крона) до гривневого еквіваленту відбувається кожного дня.

Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, яким надано дозвіл на виконання рішення іноземного суду про стягнення сум, що обчислюються в іноземній валюті, конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За таких обставин суд вважає, що строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду Компанією Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. не пропущений, тому позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів шкоди у сумі 30 935 985,34 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну.

Судовий збір згідно з ч.ч. 1, 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору визначені у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 2 684,00 грн.

Таким чином, позивач за вимоги про стягнення 30 935 985,34 грн. (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог) повинен був сплатити судовий збір у розмірі 464 039,78 грн., проте, відповідно Закону України "Про судовий збір" був звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вказане, враховуючи задоволення позовних вимог, то судовий збір у розмірі 464 039,78 грн. слід стягнути з відповідачів-1, 2, 3 на користь Державного бюджету України в рівних частинах з кожного (по 154 679,93 грн.) відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Компанії Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. (Euroecology International Corporation a.s.) до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровській області та Дніпровської міської ради задовольнити у повному обсязі.

Стягнути солідарно з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця 93-Ї Холодноярської Бригади, будинок 1, ідентифікаційний код 37988155), Дніпровської міської ради (просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код 26510514) на користь Компанії Євроеколоджі Інтернешнл Корпорайшн А.С. (Euroecology International Corporation a.s.) (вул. Горнокрчська, 649/31, 140 00, Прага, 4, Чеська Республіка, ідентифікаційний код 18631789) шкоду у сумі 30 935 985 (тридцять мільйонів дев`ятсот тридцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 34 коп.

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 154 679 (сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 93 коп.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця 93-Ї Холодноярської Бригади, будинок 1, ідентифікаційний код 37988155) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 154 679 (сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 93 коп.

Стягнути з Дніпровської міської ради (просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код 26510514) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 154 679 (сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят девять) грн. 93 коп.

Накази видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 30 листопада 2023

Суддя Борисенко І. І.