ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 910/14828/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.,

за участю секретаря судового засідання - Крапивної А.М.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Аграрний Фонд»: Пронін О.А.,

Аграрного фонду: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний Фонд»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2023

(головуючий - Козир Т.П., судді Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023

(суддя - Чинчин О.В.)

у справі №910/14828/22

за позовом Акціонерного товариства «Аграрний Фонд»

до Аграрного фонду

про зобов`язання визнати та включити кредиторські вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Акціонерне товариство «Аграрний Фонд» (далі - АТ «Аграрний Фонд», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (далі - відповідач) про зобов`язання визнати та включити кредиторські вимоги.

2. Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача включити кредиторські вимоги позивача в реєстр вимог кредиторів у сумі 5 120 256,90 грн.

Короткий зміст оскаржуваних рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі № 910/14828/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2023, у позові відмовлено.

4. Судові рішення мотивовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/3815/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та постановою Верховного Суду від 10.08.2022, у задоволенні позовних вимог АТ «Аграрний Фонд» про стягнення з Аграрного фонду 5 120 256,90 грн відмовлено, з огляду на те, що обов`язок забезпечити схоронність речового доказу (цукру-піску) у позивача виник не на підставі укладеного з відповідачем договору (договірне зобов`язання), а в рамках кримінального провадження, і відшкодування витрат за зберігання цього майна здійснюється не відповідачем, а за рахунок держави відповідно до Порядку № 1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

5. Акціонерне товариство «Аграрний Фонд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

6. Скаржник в уточненій касаційній скарзі, в якості підстави для касаційного оскарження вищезазначених судових рішень, посилається на п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

7. Позивач зазначає про відсутність висновку щодо питання застосування ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України у подібних правовідносинах та вказує на судові рішення у справах: № 910/12029/17, №910/9645/18, № 910/5940/19.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, судові рішення - залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

9. 02 серпня 2022 року в газеті «Голос України» №157 (7907) оприлюднено оголошення про ліквідацію Аграрного фонду згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №491 від 25.07.2022 «Про ліквідацію Аграрного фонду» та повідомлено, що вимоги кредиторів можуть бути заявлені в письмовій формі протягом 2 місяців з дати опублікування цього оголошення.

10. Акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернулось до голови ліквідаційної комісії Аграрного фонду із заявою №74-04/31026 від 20.09.2022 про визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства «Аграрний фонд» у розмірі 22 041 945,51 грн, зокрема, заборгованості за рішеннями Господарського суду міста Києва: від 03.09.2018 у справі №910/9645/18, від 24.06.2018 у справі №910/5940/19 у розмірі 16 891 688,61 грн та заборгованості за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5 150 256,90 грн, і включення кредиторських вимог до реєстру вимог кредиторів. Зазначена заява направлена Аграрному фонду, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 20.09.2022, фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 22.09.2022.

11. Повідомленням №40-07/315 від 21.11.2022 голова ліквідаційної комісії Аграрного фонду повідомив позивача про прийняття рішення про визнання кредиторських вимог частково на суму 16 891 688,61 грн, яка підтверджена рішеннями судів, а витрати понесені Акціонерним товариством «Аграрний фонд» за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - 5 серпня 2019 року у розмірі 5 150 256,90 грн не визнаються, оскільки господарські суди у справі №910/3815/21 дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з Аграрного фонду на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» 5 150 256,90 грн. Вказане повідомлення було отримано уповноваженою особою позивача 26.11.2022, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта».

12. З огляду на невизнання ліквідаційною комісією кредиторських вимог позивача, останній звернувся до суду з даним позовом та просив суд зобов`язати ліквідаційну комісію визнати та включити в реєстр вимог кредиторів кредиторські вимоги позивача у сумі 5 120 256,90 грн, посилаючись на те, що Аграрний фонд був власником цукру-піску, який визнано речовим доказом, зобов`язаний визнати та включити вимоги позивача щодо понесених витрат за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - серпень 2019 року.

Позиція Верховного Суду

13. Порядок припинення юридичної особи передбачено ст.ст. 104 - 112 ЦК України.

14. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

15. Пунктом 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

16. Згідно з ч. 3 ст.110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені Законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

17. Приписами ст. 105 ЦК України встановлено, що:

- учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію;

- учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється (абзац перший частини третьої);

- до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (частина четверта);

- строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (частина п`ята).

- кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (частина шоста).

18. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 8 - 12 ст. 111 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

До затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає податковим органам, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання податковим органам.

Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.

19. Законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи.

20. Перевірка факту достатності майна юридичної особи, що ліквідується за рішенням учасників, для задоволення вимог її кредиторів здійснюється на підставі відомостей проміжного ліквідаційного балансу цієї особи, який складається ліквідаційною комісією (ліквідатором) після закінчення строку для заявлення вимог кредиторами. Відповідно наявність та розмір кредиторської заборгованості такої особи встановлюється, виходячи із пред`явлених кредиторами, в межах відповідного строку, грошових вимог до неї.

21. Як зазначалося вище, АТ «Аграрний фонд» звернулось до голови ліквідаційної комісії Аграрного фонду із заявою №74-04/31026 від 20.09.2022 про визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства «Аграрний фонд» у розмірі 22 041 945,51 грн, в тому числі заборгованість за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - серпень 2019 року у розмірі 5 150 256,90 грн.

22. Повідомленням №40-07/315 від 21.11.2022 голова ліквідаційної комісії Аграрного фонду повідомив позивача про прийняття рішення про визнання кредиторських вимог частково на суму 16 891 688,61 грн, яка підтверджена рішеннями судів, а витрати понесені Акціонерним товариством «Аграрний фонд» за забезпечення схоронності цукру-піску за період січень 2019 року - серпень 2019 року у розмірі 5 150 256,90 грн не визнаються, оскільки господарські суди у справі №910/3815/21 дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з Аграрного фонду на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» 5 150 256,90 грн.

23. Відповідно до ч. 3 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

24. Виходячи зі змісту ст. 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду. І належним способом захисту прав кредитора є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника кредиторських вимог.

25. Суди попередніх інстанцій встановили, що листом від 30.12.2015 №40-07/1372 Аграрний фонд звернувся до АТ «Аграрний Фонд» з проханням розглянути питання зберігання цукру-піску, який визнаний в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0000016 та знаходиться у складських приміщеннях, розташованих за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, та проведення, спільно з представникам Аграрного фонду, його інвентаризації.

Листом від 31.12.2015 №01-3436 Акціонерне товариство «Аграрний Фонд» погодило передачу йому на зберігання цукру-піску, що належить відповідачеві та знаходиться на складі за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, за умови, що відповідно до вимог чинного законодавства, понесені ним витрати на утримання майна, зокрема його переміщення, охорону, страхування та зберігання будуть відшкодовані власником цього майна, а саме Державною спеціалізованою бюджетною установою «Аграрний фонд» (ДСБУ «Аграрний фонд»).

Старший слідчий Генеральної прокуратури від 17.03.2016 у постанові, з урахуванням постанови про виправлення помилки, визнав речовим доказом цукор-пісок, який належить ДСБУ «Аграрний фонд», та виявлений на складах ТОВ «ВКФ «Амос» за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, та постановив передати його на відповідальне зберігання ПАТ «Аграрний фонд», якому забезпечити його переміщення до складів, які орендуються ПАТ «Аграрний фонд» за адресою: вул. Привокзальна, 21, м. Бориспіль, Київська область.

26. Позивач зазначає, що з метою забезпечення схоронності цукру - піску, який належав на праві власності Аграрному фонду, позивачем були укладені договори: 09.02.2016 - з Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» договір оренди нежитлового приміщення №1(АФ)-02/16, 09.02.2016 - з Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» договір №1(АФ)/16 про надання послуг, 04.04.2016 - з Товариством з обмеженою відповідальністю «Олімпіас Груп» договір №24-01/16 про надання послуг з охорони громадського порядку на об`єкті, 01.07.2016 - з Товариством з обмеженою відповідальністю «Тарантул» договір №01/07/2016 про надання послуг з охорони об`єктів.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

28. Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

29. Матеріали справи № 910/14828/22 не містять доказів укладення між позивачем та відповідачем письмового договору зберігання, однак позивач вважає, що на підставі листування сторін між ними виникли цивільні правовідносини зі зберігання майна відповідача, натомість відповідач вказує, що між сторонами відсутні цивільні правовідносини, оскільки зберігання здійснювалось в рамках кримінального провадження.

30. Статтею 100 КПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

31. Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (Порядок № 1104).

32. Згідно з п. 8 вказаного Порядку № 1104 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, який здійснює таке провадження.

33. Пунктом 32 Порядку № 1104 встановлено, що фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Граничний розмір таких витрат не може перевищувати суми, обчисленої на підставі первинних документів, які підтверджують витрати.

34. Відповідно до п. 13 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної Прокуратури України, Міністерства Внутрішніх Справ України, Державної податкової адміністрація України, Служби Безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 №51/401/649/471/23/125, витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.

У разі направлення у подальшому кримінальної справи до суду з обвинувальним висновком чи для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності такі витрати на підставі пункту другого частини першої статті 91 КПК України включаються до складу судових витрат, питання про які вирішується судом у порядку, передбаченому статтею 93 КПК України.

35. Таким чином, зазначеними актами встановлений порядок зберігання речового доказу і визначений порядок відшкодування витрат за його утримання.

36. Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/3815/21 (за позовом Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» про стягнення з Аграрного фонду заборгованості в розмірі 5 150 256,90 грн - витрат, пов`язаних із збереженням цукру-піску, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000016 (№ 0000588), та належав відповідачу на праві власності), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та постановою Верховного Суду від 10.08.2022, у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача про відшкодування витрат зі зберігання речових доказів за період з січня 2019 року до 05.08.2019 у сумі 5 150 256,90 грн відмовлено.

37. Судові рішення у зазначеній справі мотивовані тим, що обов`язок забезпечити схоронність речового доказу (цукру-піску) у позивача виник не на підставі укладеного з відповідачем договору (договірне зобов`язання), а в рамках кримінального провадження, про що свідчать протоколи передачі речових доказів, листи ПАТ «Аграрний фонд» (змінено організаційно-правову форму на АТ) № 07-05/1377 від 17.06.2016, № 07-05/1378 від 17.06.2016 і відшкодування витрат за зберігання цього майна здійснюється не відповідачем, а за рахунок держави відповідно до Порядку № 1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах.

38. Суди при розгляді справи №910/3815/21 встановили, що позивач не укладав із відповідачем договір зберігання цукру-піску (ст. ст. 936, 937 ЦК України) у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», а укладення відповідачем договорів у спрощений спосіб, на що посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, із взяттям бюджетних зобов`язань, без їх реєстрації в Казначействі України, законодавством не передбачено.

39. Верховний Суд у постанові від 10.08.2022 у справі №910/3815/21 зазначив про застосування Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України №1104 від 19.11.2012 (далі - Порядок №1104), та вказав, що обов`язок забезпечити схоронність речового доказу (цукру-піску) у позивача виник не на підставі укладеного з відповідачем договору (договірне зобов`язання), а в рамках кримінального провадження, і відшкодування витрат за зберігання цього майна здійснюється не відповідачем, а за рахунок держави відповідно до Порядку №1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах.

40. Також Верховний Суд у зазначеній постанові вказав на те, що укладені ПАТ «Аграрний фонд» (змінено організаційно-правову форму на АТ) договори з ТОВ «Енергоімпекс», ТОВ «Олімпіас Груп», ТОВ «Тарантул», які надали позивачеві послуги оренди, обслуговування, охорони на об`єкті та громадського порядку на об`єкті, були укладені позивачем на власний розсуд, без відома та погодження з Аграрним фондом (код 33642855) і їх укладення не свідчить про виникнення у відповідача обов`язку сплати за схоронність речового доказу (цукру-піску), обов`язок щодо зберігання якого у позивача виник в рамках кримінального провадження.

41. Суди при розгляді справи № 9103815/21, відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Аграрний фонд» про стягнення з Аграрного фонду заборгованості в розмірі 5 150 256,90 грн - витрат, пов`язаних із збереженням цукру-піску, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000016 (№ 0000588), дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 150 256,90 грн.

42. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

43. Частиною 7 ст. 75 ГПК України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

44. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, яке набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 902/201/19, у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 522/7758/14-ц).

45. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 вказала, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

46. Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/1090/18.

47. Таким чином, встановлені факти судами та відображені в рішенні Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/3815/21, залишеному без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 та постановою Верховного Суду від 10.08.2022, не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

48. З огляду на зазначене, та встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі №910/3815/21, яке набрало законної сили, факти відсутності договірних відносин між Акціонерним товариством «Аграрний фонд» та Аграрним фондом, щодо забезпечення схоронності цукру-піску, а також відсутності обов`язку відповідача по відшкодуванню витрат за зберігання цього майна та встановлення необхідності відшкодування цих витрат за рахунок держави відповідно до Порядку № 1104, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для відмови позивачеві в задоволені позовних вимог про визнання кредиторських вимог у розмірі 5 150 256,90 грн та включенні вказаних вимог до ліквідаційного балансу Аграрного фонду.

49. Позивач в уточненій касаційній скарзі зазначає про відсутність висновку щодо питання застосування ч. 4 ст. 75 ГПК України у подібних правовідносинах та вказує на судові рішення у справах: № 910/12029/17, №910/9645/18, №910/5940/19.

50. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

51. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

52. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). Водночас формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

53. Посилаючись на п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України щодо необхідності формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, скаржник у касаційній скарзі не наводить аргументованого обґрунтування необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми права в контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, поданих сторонами доказів на обґрунтування своїх вимог і заперечень, та підстав для відмови в позові.

54. Судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми ч. 4 ст. 75 ГПК України та взято до уваги преюдиційні факти, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у справі № 910/3815/21, що набрало законної сили, щодо відсутності договірних правовідносин між АТ «Аграрний фонд» та Аграрним фондом, наявності обов`язку АТ «Аграрний фонд» забезпечити схоронність речового доказу (цукру-піску) в рамках кримінального провадження та відсутності підстав для стягнення з Аграрного фонду на користь АТ «Аграрний фонд» 5 150 256,90 грн - витрат, пов`язаних із збереженням цукру-піску, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000016 (№ 0000588) за період січень 2019 - 5 серпня 2019 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Частинами 1, 2 ст. 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

56. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

57. Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

58. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційна скарга - залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

59. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2023 у справі №910/14828/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. М. Баранець

Г. О. Вронська