ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа №914/1132/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка представників сторін:

від позивача - не з`явилися

від відповідача - Царук А.П. - засновник

Лосин О.Б. - адвокат (ордер серія ВС № 1116265 від 15.05.2023)

Кузь А.В. - адвокат (ордер серія ВС № 1234268 від 10.10.2023)

розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н та дати

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.07.2023, суддя: Березяк Н.Є., м. Львів, повний текст рішення складено 03.08.2023,

на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.08.2023 суддя: Березяк Н.Є., м. Львів, повний текст складено 11.08.2023,

у справі № 914/1132/23

за позовом Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя",

м. Львів,

про скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна з припиненням права власності на об`єкт нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

10.04.2023 Львівська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя" (надалі - ТОВ «Перехрестя») про скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю шашличної загальною площею 79,4 кв.м. на вул. Поліська, 2 в м. Львові (реєстраційний номер майна 23772437) з припиненням права власності ТОВ «Перехрестя» на об`єкт нерухомого майна: будівлю шашличної загальною площею 79,4 кв.м. на вул. Поліська, 2 у м. Львові (реєстраційний номер майна 23772437).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державна реєстрація права власності, на неіснуючий об`єкт, на земельній ділянці комунальної власності порушує права власника - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка не може нею розпорядитися.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 16, 179, 182, 327, 346, 349 ЦК України, ст.ст. 12, 83 ЗК України, ст. ст. 2, 5, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 10, 16, 26, 60, 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.07.2023 в задоволенні позову відмовлено повністю з підстав безпідставності позовних вимог.

Також місцевий господарський суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт повного знищення майна відповідача та дійшов висновку, що відсутні обставини порушення права позивача.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 10.08.2023 стягнуто з Львівської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перехрестя» 17 000,00 грн. витрат на правову (правничу) допомогу.

При прийнятті додаткового рішення суд мотивував стягнення судових витрат на правничу допомогу з врахуванням результату розгляду справи на користь відповідача, тим, що дотримані процесуальні вимоги щодо подання клопотання про стягнення цих витрат та доказів їх понесення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач (Львівська міська рада) просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Також в апеляційній скарзі позивач (Львівська міська рада) просить скасувати додаткове рішення місцевого господарського суду та відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Перехрестя» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

-судом не взято до уваги лист ЛКП «Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.07.2023 за № 4-230201 за змістом якого будівля шашличної за адресою: м. Львів, вул. Поліська, 2 знищена;

-безпідставним є висновок місцевого господарського суду про відсутність обставин, які свідчать про порушення прав позивача;

-судом не враховано, що земельна ділянка за адресою: м. Львів, вул. Поліська, 2 знаходиться в межах червоних ліній;

-судом безпідставно залишено без розгляду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи;

-витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат.

Узагальнені заперечення відповідача

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на постанови Верховного Суду від 17.01.2019 в справі №708/254/18 та від 09.06.2022 в справі №759/18854/20 та зазначає, що документами які підтверджують знищення майна можуть бути (1) матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, (2) довідки органів внутрішніх справ України, (3) акт про пожежу, (4) офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна.

Зазначає, що державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Запис в реєстрі не є документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна.

Відповідач посилається на те, що місцевим господарським судом було проведено чотири підготовчих засідання (04.05.2023, 08.06.2023, 22.06.2023 та 06.07.2023) та вважає, що в позивача було достатньо часу для подання клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Апелянтом подано до Західного апеляційного господарського суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Розглянувши подане клопотання та заслухавши думку представників позивача та відповідача, в задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено з підстав викладених в протокольній ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 11.10.2023.

У судове засідання 22.11.2023 з`явилися представники відповідача. Представник позивача в судове засідання не з?явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується підписом уповноваженого представника на повідомленні Західного апеляційного господарського суду про оголошення перерви в судовому засіданні.

22.11.2023 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане клопотання та заслухавши доводи і міркування присутніх у судовому засіданні представників відповідача, апеляційний суд, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, протокольною ухвалою від 22.11.2023 відмовив в задоволенні клопотання з підстав викладених в протокольній ухвалі суду.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, що не з`явився за наявними в справі доказами.

У судовому засіданні представники відповідача заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, враховуючи пояснення позивача надані в судовому засіданні 11.10.2023, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судами встановлено, що у власності відповідача перебуває об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля шашличної площею 79,4 кв.м, яка знаходиться по вул. Поліська, 2 у м. Львові , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 06.04.2023 №328331078, реєстраційним посвідченням Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 22.10.2001 серія КММ №013019, а також витягом з реєстру права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 26.06.2008 №19331486.

22.10.2022 компетентними органами Львівської міської ради, здійснено обстеження земельної ділянки на вул. Поліській, 2 у м. Львові.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки №22 від 28.10.2022 (т. 1 а.с. 16-19), за змістом якого виявлено, що будівля шашличної загальною площею 79,4 кв.м (реєстраційний номер майна 23772437), яка перебуває у власності ТОВ «Перехрестя» на вул. Поліській, 2 у м. Львові зруйнована. На земельній ділянці виявлено залишки бетонної стяжки та будівельного сміття.

Предметом позовних вимог є скасування за відповідачем державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна по вул. Поліській, 2 у м. Львові з припиненням права власності ТОВ «Перехрестя» на цей об`єкт.

Підставою заявленого позову є те, що внаслідок внесення відповідачем відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про права на неіснуюче нерухоме майно, порушено майнові права законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради.

Таким чином, позивач у цій справі повинен був довести наявність факту припинення у відповідача права власності на нерухоме майно, у зв`язку з його фактичним знищенням, а також довести порушення прав позивача на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі. Одним із видів визначення такої фактичної та юридичної долі речі є знищення майна, тобто обставина, яка припиняє існування у подальшому конкретного об`єкта права власності.

За змістом п.4, ч.1 ст. 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна.

Згідно з ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. При цьому, наявність такого запису станом на дату прийняття оскаржуваного судового рішення, вже не була обов`язковою, оскільки положення частини другої статті 349 ЦК України було виключено з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ, який введено в дію з 21 жовтня 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 349 ЦК України є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, що дає підстави для висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з даною статтею, є наявність встановленого факту знищення майна.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Львівська міська рада посилається на акт обстеження земельної ділянки №22 від 28.10.2022 (т. 1 а.с. 16-19), та в доводах апеляційної скарги зазначає, що місцевим господарським судом не враховано лист ЛКП «Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.07.2023 за № 4-230201, за змістом якого будівля шашличної за адресою: м. Львів, вул. Поліська, 2 зруйнована (т. 1 а.с. 156).

Документами, які підтверджують (встановлюють) факт знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.01.2019 в справі № 708/254/18 та від 09.06.2022 в справі № 759/18854/20.

Проте, надаючи оцінку доказам наданими позивачем, судами встановлено, що спірна будівля не знищена повністю, та можливе її відновлення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, як власник майна вчиняє всі необхідні дії для відновлення майна, зокрема, 19.04.2022 відповідачем (ТОВ «Перехрестя» - замовник) та ПП «Універсал Проект» (виконавець) укладено договір за № 5/22, за змістом якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок виконання робіт - виготовлення проекту відновлення будівлі шашличної на вул. Поліській, 2 у м. Львові (т. 1 а.с. 65-66).

На виконання умов договору за № 5/22 ПП «Універсал Проект» (виконавець) виготовив проект відновлення будівлі шашличної на вул. Поліській, 2 у м. Львові (т. 1 а.с. 67-81).

Також, до матеріалів справи відповідачем долучено звіт за результатами технічного обстеження конструкцій шашличної по вул. Поліській, 2 у м. Львові, за змістом якого підтверджено, що на існуючому фундаменті будівлі шашличної можливо відновити будівлю в попередніх розмірах та поверховості згідно представленого проекту та технічного паспорту (т. 1 а.с. 87-119).

Надаючи оцінку наведеним доводам та доказам апелянта, апеляційний господарський суд зазначає, що ці докази не є належними та допустимими (в розумінні ст. 76, 77 ГПК України) щодо підтвердження (встановлення) факту знищення майна та не спростовують вищевикладених обставин про часткове знищення майна внаслідок підпалу і про належне право у відповідача на його відновлення, яким він користується, що підтверджується вищенаведеним.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Отже, судом першої інстанції правильно взято до уваги ту обставину, що державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав, і запис в реєстрі не є документом, який встановлює факт знищення майна.

Як вбачається з позовних вимог, що зазначені позивачем у поданій та прийнятій судом позовній заяві, місцевим господарським судом помилково в рішенні суду не відображено ще однієї вимоги позивача про припинення права власності ТОВ «Перехрестя» на об`єкт нерухомого майна: будівлю шашличної загальною площею 79,4 кв.м. на вул. Поліська, 2 у м. Львові (реєстраційний номер майна 23772437), яка заявлена з вимогою про скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ «Перехрестя» на об`єкт нерухомого майна, а отже не вирішено та не розглянуто цю вимогу позивача.

Результат аналізу вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно зі статтею 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна, що позивачем не доведено, а судом не встановлено. З огляду на викладене, в задоволенні вимоги про припинення права власності ТОВ «Перехрестя» на об`єкт нерухомого майна: будівлю шашличної загальною площею 79,4 кв.м. на вул. Поліська, 2 у м. Львові (реєстраційний номер майна 23772437) слід відмовити, відповідно частково скасувати рішення суду першої інстанції.

Отже, письмовими доказами підтверджується фізичне існування об`єкту речового права, крім того позивачем не було належним чином доведено порушення його прав, оскільки спірний об`єкт нерухомого майна зведено на земельній ділянці комунальної власності, яка передавалася в оренду відповідачу (ухвала Львівської міської ради за № 5715 від 10.10.2019 «Про затвердження ТОВ «Перехрестя» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земеьної ділянки на вул. Поліській, 2) і яка у передбаченому законом порядку не вилучалася, через що посилання позивача на порушення його прав через неможливість розпоряджатися землею, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту повного знищення об`єкту нерухомого майна.

Крім того слід зазначити, що необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Виходячи з викладеного, позивач не довів факту порушення його прав, а також, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту права чи інтересу, за захистом якого він звернувся до суду.

Апеляційний господарський суд зазначає, що оскільки право позивача не порушено, а тому суд не обговорює питання щодо ефективності чи неефективності способу захисту.

Спростовуючи посилання апелянта на те, що місцевим господарським судом безпідставно залишено без розгляду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Клопотання про призначення експертизи розглядається на стадії підготовчого провадження у справі.

Положеннями ст.118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом процесуального строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, підготовче провадження закрито ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.07.2023, а заява про призначення експертизи подана позивачем 25.07.2023.

Також, судом встановлено відсутність поважності причин не подання клопотання про призначення експертизи у підготовчому провадженні, а саме місцевим господарським судом було проведено чотири підготовчих засідання (04.05.2023, 08.06.2023, 22.06.2023 та 06.07.2023).

Таким чином, місцевим господарським судом вчинено всі процесуальні дії для того, щоб сторони могли скористатися своїми процесуальними правами.

Посилання апелянта на те, що земельна ділянка за адресою: м. Львів, вул. Поліська, 2 знаходиться в межах червоних ліній, не беруться судом до уваги, оскільки не стосуються предмету і підстав позову.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо врахування судом правових висновків викладених в постановах Верховного Суду від 17.01.2019 в справі №708/254/18 та від 09.06.2022 в справі №759/18854/20 про те, що документами які підтверджують знищення майна можуть бути (1) матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, (2) довідки органів внутрішніх справ України, (3) акт про пожежу, (4) офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна, а також про те, що державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності, виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав відповідають встановленим обставинам по справі та знайшли своє відображення в судовому засіданні.

Щодо апеляційної скарги позивача на додаткове рішення

Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Судами встановлено, що 15.05.2023 між ТОВ «Перехрестя» та адвокатом Лосином Олегом Богдановичем укладено договір про надання правової допомоги, за змістом якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо захисту його прав, свобод та законних інтересів у судовій справі №914/1132/23 за позовомм Львівської міської ради до клієнта про скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна , а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору).

На виконання договору між сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг та фактичних витрат відповідача пов`язаних з розглядом справи №914/1132/23, в яких зазначено послуги, які надано адвокатом клієнту, а саме:

1. Складання заяви від 15.05.2023 щодо продовження процесуального строку встановленого судом для подання відзиву на позов; ознайомлення із позовною заявою Львівської міської ради в справі 914/1132/23 та долученими до неї доказами; складання відзиву від 07.06.2023 на позовну заяву вартість 5 000,00 грн.

2. Аналіз судової практики, а саме постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах; складання клопотання від 08.06.2023 про долучення доказів до матеріалів справи; представництво інтересів клієнта 08.06.2023 о 10.00 год в судовому засіданні; складання клопотання від 20.06.2023 про долучення доказів до матеріалів справи; представництво інтересів клієнта 22.06.2023 о 11.30 год в судовому засіданні; складання клопотання від 04.07.2023 про долучення доказів до матеріалів справи; складання додаткових пояснень від 06.07.2023; представництво інтересів клієнта 06.07.2023 о 13.00 год в судовому засіданні; складання клопотання від 10.07.2023 про долучення доказів до матеріалів справи; представництво інтересів клієнта 27.07.2023 о 10.15 год в судовому засіданні вартість 12 000,00 грн.

Загальна сума відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг до договору послуги адвоката складає 17 000,00 грн.

Відповідно платіжної інструкції №@2PL623390 від 06.07.2023, ТОВ «Перехрестя» сплачено адвокату Лосину О.Б. 2 500,00 грн., відповідно до платіжної інструкції №@2PL721618 від 06.07.2023, ТОВ «Перехрестя» сплачено адвокату Лосину О.Б. 2 500,00 грн. та відповідно до платіжної інструкції №ІВ47929021 від 28.07.2023, ТОВ «Перехрестя» сплачено адвокату Лосину О.Б. 17 000,00 грн., з призначенням платежу - оплата за надання правової допомоги у справі №914/1132/23.

За змістом пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.07.2023 в задоволенні позову відмовлено повністю, тому позивач зобов`язаний відшкодувати відповідачу понесені ним витрати на правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19 адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Дослідивши зміст актів передачі-приймання наданих послуг та дослідивши подані позивачем докази у підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

Таким чином спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні додаткового рішення судом не враховано окремі критерії розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу, а висновки суду про задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн. є обгрунтованими та відповідають встановленим обставинам по справі та вимогам норм процесуального та матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ним обставин та в межах доводів апеляційної скарги позивача, апеляційний суд дійшов до висновку про скасування частково рішення Господарського суду Львівської області від 10.08.2023 в справі № 914/1132/23, та відповідно про відмову в задоволенні позовної вимоги Львівської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя" про припинення права власності на об`єкт нерухомого майна.

В решті, рішення Господарського суду Львівської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення з підстав викладених у ній, а тому апеляційна скарга Львівської міської ради підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд частково скасував рішення суду першої інстанції, проте не з підстав зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026,00 грн., який сплачений згідно з квитанцією за № від 28.04.2023, який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 480 від 10.08.2023.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н та дати залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10.08.2023 в справі № 914/1132/23 частково скасувати.

В частині позовної вимоги Львівської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Перехрестя" про припинення права власності на об`єкт нерухомого майна в задоволенні позову відмовити.

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 10.08.2023 в справі № 914/1132/23 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 10.08.2023 у справі № 914/1132/23 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 4 026,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 30.11.2023