ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 Справа № 917/1552/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 2, ,

до Приватного акціонерного товариства «Гірник», 39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 85А, ,

про стягнення 239 549,84 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» до Приватного акціонерного товариства «Гірник» про стягнення 239 549,84 грн., з яких 186 766,63 грн. заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р., 1 801,14 грн. пеня, 43 300,98 грн. втрати від інфляції, 7 681,09 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.08.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 02.10.2023 р. було відмовлено в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Гірник» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Аргументи учасників справи:

У позовній заяві ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» стверджує, що відповідач виконав оплату за поставлену теплову енергію не в повному обсязі та з порушенням строку, визначеного договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом, з огляду на що заявив до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Гірник» 239 549,84 грн., з яких 186 766,63 грн. заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р., 1 801,14 грн. пеня, 43 300,98 грн. втрати від інфляції, 7 681,09 грн. 3 % річних.

Відповідач у відзиві № 379 від 28.09.2023 р. (вх. № 12305 від 29.09.2023 р.) повідомив про сплату частини заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. в розмірі 30 000,00 грн. та визнав позовні вимоги ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» у даній справі в частині стягнення 138 299, 29 грн. основної заборгованості, 378,94 грн. пені, 19 623,09 грн. втрат від інфляції та 3 081,07 грн. 3% річних.

Водночас, відповідач стверджує, що ПрАТ «Гірник» не отримувало від позивача Акт спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії від 30.04.2022 р., з огляду на що заперечує проти позовних вимог ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» в частині стягнення основної заборгованості згідно з вказаним актом в сумі 18 467,34 грн., а також, посилаючись на встановлення Торгово-промисловою палатою України факту військової агресії Російської Федерації проти України, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПрАТ «Гірник» 1 422,20 грн. пені, 23 677,89 грн. втрат від інфляції та 4 600,02 грн. 3% річних.

13.10.2023 р. та 19.10.2023 р. відповідач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати основного боргу за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. в сумі 20 000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією № 4665 від 12.10.2023 р. та 15 000,00 грн. згідно з платіжною інструкцією № 4831 від 17.10.2023 р.

У додаткових поясненнях б/н від 26.10.2023 р. (вх. 13723 від 26.10.2023 р.) позивач стверджує, що акти спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії, які відповідач не повернув позивачу, є дійсними та підтверджують зазначені в них обсяги спожитої теплової енергії, оскільки оформлені у відповідності до п. 5 додатку № 4 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р.

Крім того, ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» наголошує на тому, що відповідачем не доведено, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану в Україні ПрАТ «Гірник» не мало можливості виконати свої зобов`язання за договором № 289 від 01.06.2010 р.

Також 26.10.2023 року позивач подав до суду клопотання про зменшення розміру позовних вимог б/н від 26.10.2023 р. (вх. № 13722), у якому повідомив, що після відкриття провадження у справі відповідач частково сплатив заборгованість за спожиту теплову енергію на суму 65 000,00 грн., у зв`язку з чим вказав, що розмір позовних вимог становить 174 549,84 грн., з яких 121 766,63 грн. заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді за договором № 289 від 01.06.2010 р., 1 801,14 грн. пеня, 43 300,98 грн. втрати від інфляції, 7 681,09 грн. 3 % річних, а також просив повернути надміру сплачений судовий збір.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК).

Також згідно з ч. 4 ст. 116 ГПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи що провадження у даній справі було відкрито за ухвалою суду від 30.08.2023 р., останнім днем строку для звернення позивача із заявою про зменшення розміру позовних вимог є 02.10.2023 року.

Отже, позивачем пропущено встановлений законом строк на звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, суд прийшов до висновку, що дана заява підлягає залишенню без розгляду.

24.11.2023 року відповідачем подано до суду заяву б/н від 24.11.2023 р. (вх. № 15144) про визнання позову в частині стягнення з ПрАТ «Гірник» 103 299, 29 грн. основної заборгованості, 378,94 грн. пені, 19 623,09 грн. втрат від інфляції та 3 081,07 грн. 3% річних

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

01.06.2010 року між Відкритим акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (у зв`язку зі змінами до статутних документів на даний час Акціонерне товариство «Полтаваобленерго») в особі заступника начальника Кременчуцької філії Одіної А.А. та Приватним акціонерним товариством «Гірник» було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 (а.с. 5-6), відповідно до умов якого Теплопостачальна організація (АТ «Полтаваобленерго») зобов`язувалась надавати Споживачеві (Міжшкільний ресурсний центр Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області) вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19.04.2019 року № 568 «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води» припинено дію рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11.08.2000 року № 1515 «Про призначення кременчуцької філії відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго» головним виконавцем послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії в м. Кременчуці від джерела Кременчуцької ТЕЦ» та абзацу 3 пункту 1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 16.08.2002 року №879 «Про визначення виконавців послуг у комунальному житловому фонді м. Кременчука». Цим же рішенням визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ».

Також згідно з Угодою № 1 від 12.06.2019 р. про зміну Сторони у зобов`язанні, укладеною між Акціонерним товариством «Полтаваобленерго», Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» та Приватним акціонерним товариством «Гірник», Сторони домовились, що АТ «Полтаваобленерго» передає, а ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» приймає на себе всі права та обов`язки Виконавця згідно з договором № 289 від 01.06.2010 р. та з 25.04.2019 року стає стороною договору.

Відповідно до п. 6.6 договору № 289 від 01.06.2010 р. порядок розрахунків зі Споживачами теплової енергії викладено у Додатку № 4 «Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію» до діючого договору.

Згідно з п. 5 вказаного Додатку обсяг фактично спожитої за розрахунковий період теплової енергії з урахуванням розрахункової величини втрат у відрізку мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності тепломереж, підтверджується «Актом про обсяги спожитої (поставленої) Споживачем (субспоживачем) теплової енергії», який оформлюється Теплопостачальною організацією на підставі «Відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку» та підтверджується Споживачем у десятиденний термін. У разі неповернення Споживачем належно підтвердженого «Акта про обсяги спожитої Споживачем теплоенергії» або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками Теплопостачальної організації.

Згідно з актами про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії від 30.11.2021 р., 31.12.2021 р. та 31.01.2022 р. (а.с. 31-32), підписаними представниками сторін, та актами від 28.02.2022 р., 31.03.2022 р. та 30.04.2022 р. (а.с. 32-34), що у відповідності до вищезазначеного положення договору підписані трьома представниками Теплопостачальної організації, за період листопада 2021 року квітня 2022 року позивач передав, а відповідач спожив теплової енергії на суму 230 652,61 грн.

Пунктом 1 Додатку № 4 «Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію» до договору № 289 від 01.06.2010 р. визначено, що розрахунки за теплову енергію проводяться Споживачем грошовими коштами, або іншими формами розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України, на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації.

Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов`язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання) (абз. 6 п. 1 Додатку № 4 до договору № 289 від 01.06.2010 р.).

Позивачем було направлено на адресу відповідача рахунки на оплату спожитої у листопаді 2021 року квітні 2022 року теплової енергії за договором № 289 від 01.06.2010 р. (а.с. 19-30), зокрема:

- за листопад 2021 року 13.12.2021 р.;

- за грудень 2021 року 14.01.2022 р.;

- за січень 2022 року 15.02.2022 р.;

- за лютий 2022 року 23.03.2022 р.;

- за березень 2022 року 21.04.2022 р.;

- за квітень 2022 року 03.06.2022 р.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого товару виконував несвоєчасно.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 239 549,84 грн., з яких 186 766,63 грн. заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р., 1 801,14 грн. пеня, 43 300,98 грн. втрати від інфляції, 7 681,09 грн. 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. з додатками, акти про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії за період листопада 2021 року квітня 2022 року, рахунки на оплату спожитої у листопаді 2021 року квітні 2022 року теплової енергії за договором № 289 від 01.06.2010 р., виписки з рахунку позивача за період з 29.10.2021 року по 18.02.2022 року та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує свої доводи: докази часткової сплати основного боргу (платіжні інструкції), довідка Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. щодо здійснення поставки товару на суму 230 652,61 грн.

Так, судом досліджено акти про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії від 30.11.2021 р., 31.12.2021 р. та 31.01.2022 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити та підписані сторонами, тож є чинними.

Що стосується актів від 28.02.2022 р., 31.03.2022 р. та 30.04.2022 р., то судом встановлено, що вони у відповідності до п. 5 Додатку № 4 до договору № 289 від 01.06.2010 р. були підписані трьома представниками Теплопостачальної організації, а отже також є чинними та приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 289 від 01.06.2010 р.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався. Так, станом на дату звернення позивача із позовною заявою у даній справі, заборгованість Приватного акціонерного товариства «Гірник» перед ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» за договором № 289 від 01.06.2010 р. становила 186 766,63 грн. (копії виписок з рахунку ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» та платіжних доручень, що підтверджують зазначену обставину, містяться в матеріалах справи).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 31.08.2023 р., 18.09.2023 р., 12.10.2023 р. та 17.10.2023 р., тобто після подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» позову у даній справі, відповідачем було здійснено оплату на користь позивача частини заявленої до стягнення основної заборгованості за договором № 289 від 01.06.2010 р. в сумі 65 000,00 грн. (згідно з платіжними інструкціями № 4003 від 31.08.2023 р., № 4004 від 31.08.2023 р., № 4319 від 18.09.2023 р., № 4665 від 12.10.2023 р. та № 4831 від 17.10.2023 р.).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, наявні підстави для закриття провадження в даній справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. в розмірі 65 000,00 грн.

Доказів сплати залишку основної заборгованості за вказаним договором суду не надано.

Отже, відповідачем не виконано зобов`язання з оплати вартості теплової енергії за договором № 289 від 01.06.2010 р. в сумі 121 766,63 грн., а тому, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Гірник» заборгованості в зазначеному розмірі підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. визначено, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати вартості спожитої теплову енергію за договором № 289 від 01.06.2010 р. в розмірі 1 801,14 грн. за період з 01.08.2023 р. по 08.08.2023 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 15).

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на положення абз. 6 п. 1 Додатку № 4 до договору № 289 від 01.06.2010 р. та ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування пені згідно з актами від 30.11.2021 р., 31.12.2021 р., 31.01.2022 р., 28.02.2022 р., 31.03.2022 р. та 30.04.2022 р. почався 21.12.2021 р., 22.01.2022 р., 23.02.2022 р., 31.03.2022 р., 29.04.2022 р. та 11.06.2022 р. та мав припинитися 21.06.2022 р., 22.07.2022 р., 23.08.2022 р., 31.09.2022 р., 29.10.2022 р. та 11.12.2022 р. відповідно.

Однак, Законом України № 540-IX від 30.03.2020 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» було доповнено Розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на усій території України карантин.

В подальшому дія карантину продовжувалась Постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020 та № 956 від 13.10.2020 р.

09.12.2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 1236, якою установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

З огляду на зазначене, строк нарахування пені за прострочення оплати вартості спожитої теплову енергію за договором № 289 від 01.06.2010 р. був продовжений до 30 червня 2023 р. Підстави для нарахування пені після закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), відсутні.

Як було зазначено вище, відповідач у відзиві № 379 від 28.09.2023 р. (вх. № 12305 від 29.09.2023 р.), зокрема, визнав позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Гірник» на користь ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» 378,94 грн. пені.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд встановив, що нарахування позивачем пені за прострочення Приватним акціонерним товариством «Гірник» оплати вартості спожитої теплову енергію за договором № 289 від 01.06.2010 р. є необґрунтованим та суперечить нормам чинного законодавства (ч.6 ст.232 ГК). А отже, в цій частині позовних вимог ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 43 300,98 грн. за період з лютого 2022 року по липень 2023 року та 3 % річних в розмірі 7 681,09 грн. за період з 21.12.2021 р. по 08.08.2023 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 16-18).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

При цьому, судом не приймаються твердження відповідача про те, що ПрАТ «Гірник» не мало можливості виконати свої зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням на території України воєнного стану, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У пункті 4.3.1 договору № 289 від 01.06.2010 р. сторони погодили, що Сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. Форс-мажорні обставини надзвичайна і непереборна за наявних умов сила, захист від якої не передбачено в проектній та іншій нормативній документації, дію якої неможливо упередити застосуванням високопрофесійної практики персоналу, дія якої може бути викликана:

- винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту);

- непередбаченими ситуаціями, викликаними діями сторони, що не є Теплопостачальною організацією і Споживачем теплоенергії (страйк, локаут, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація,протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух);

- умовами, регламентованими державними органами управління, а також пов`язаними з ліквідацією наслідків, викликаних винятковими погодними умовами і непередбаченими ситуаціями.

Термін виконання зобов`язань за цим договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Частиною 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо.

Як зазначено вище, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався, і діє на даний час.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р., яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

При цьому, згідно з роз`ясненнями Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 25.01.2022 р. у справі № 904/3886/21, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

З огляду на викладене, введення воєнного стану на території України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки у тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили.

Отже, стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, але й їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Натомість, відповідачем таких доказів до суду не надано.

Таким чином, посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин та відсутність вини є необґрунтованим.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Гірник» 121 766,63 грн. заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р., 43 300,98 грн. втрат від інфляції, 7 681,09 грн. 3 % річних, а також закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 65 000,00 грн. основної заборгованості за договором № 289 від 01.06.2010 р. В частині решти позовних вимог «Кременчуцька ТЕЦ» слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Як зазначено вище, відповідач у відзиві № 379 від 28.09.2023 р., що надійшов до суду 29.09.2023 р., тобто до початку розгляду справи по суті, визнав позовні вимоги ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» у даній справі в частині стягнення 138 299,29 грн. основної заборгованості, 378,94 грн. пені, 19 623,09 грн. втрат від інфляції та 3 081,07 грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, 50 % судового збору пропорційно частині суми позову, що була визнана відповідачем (за виключенням пені, в задоволенні вимог про стягнення якої судом було відмовлено в повному обсязі), у розмірі 1 207,53 грн. підлягають поверненню позивачу з бюджету відповідно до статті 130 ГПК України. Витрати зі сплати інших 50 % судового збору пропорційно частині суми позову, що була визнана відповідачем, а також решти судового збору в сумі у розмірі 176,17 грн. покладаються на відповідача.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідного клопотання від позивача до суду не надходило.

Керуючись ст. 129, 231, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Гірник» (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 85А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 2, )

121 766,63 грн. заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 289 від 01.06.2010 р. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» м. Полтава МФО 305749,

43 300,98 грн. втрат від інфляції, 7 681,09 грн. 3 % річних та 1 383,70 грн. судового збору на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в Полтавському відділенні АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» м. Полтава, МФО 305749.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В частині стягнення 65 000,00 грн. основного боргу закрити провадження у справі.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 2, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 207,53 грн., сплачений за платіжною інструкцією № від 22.08.2023 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/1552/23.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).

Повне рішення складено 28.11.2023 р.

Суддя О.С. Мацко