ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/606/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2», м. Ужгород

про визнання незаконним та скасування рішення ради, державної реєстрацій права та зобов`язання повернути земельну ділянку,

Секретар судового засідання Райніш М.І.

За участі представників сторін:

від прокуратури Андрейчик А.М.;

від відповідача 1 не з`явився;

від відповідача 2 Майор І.В.;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ:

Ужгородська окружна прокуратура в інтересах держави заявила позов до Ужгородської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2», яким просить визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 щодо затвердження проекту із землеустрою з передачею в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 площею 0,7024 га; скасувати державну реєстрацію права оренди товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» на земельну ділянку за кадастровим :23:001:0080 площею 0,7024 га; зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» повернути територіальній громаді міста Ужгорода земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0080 площею 0,7024 га.

Позов заявлено з посиланням на статті 12, 123, 134, 152 Земельного кодексу України, статті 215, 228 Цивільного Кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою суду від 03.07.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору та призначено підготовче засідання.

На адресу суду 13.07.2023 від Ужгородської міської ради надійшов відзив на позовну заяву.

На адресу суду 20.07.2023 від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

На адресу суду 17.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» надійшло клопотання про призначення експертизи.

На адресу суду 17.10.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» надійшов відзив/пояснення.

На адресу суду 06.11.2023 від прокуратури надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи та заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07.11.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» від 17.10.2023 вх. 02.3.1-02/7227/23 про призначення експертизи відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 22.11.2023 р. о 10:00 год.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі та наявними в матеріалах судової справи.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція прокурора.

Ужгородською окружною прокуратурою вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства в частині правомірності розпорядження Ужгородською міською радою земельною ділянкою за кадастровим номером :23:001:0080 площею 0,7024 га. Встановлено, що на підставі рішення Ужгородської міської ради №406 від 07.09.2021 року ТОВ «Інвестгруп К-2» передано у користування земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0080 площею 0,7024 га. У подальшому на підставі вказаного рішення між Ужгородською міською радою та ТОВ «Інвестгруп К-2» укладено договір оренди від 15.09.2021 року земельної ділянки площею 7024 кв.м. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15д.

Зазначає, що вказане вище рішення прийнято Ужгородською міською радою всупереч вимогам законодавства і підлягає скасуванню, а саме в порушення норм ст. 134 Земельного кодексу України, зазначає, що переданню в оренду підлягала тільки та частина земельної ділянки, на якій безпосередньо розташоване нерухоме майно та яка необхідна для його експлуатації і обслуговування. В даному випадку, зазначає прокурор, вбачаються наміри щодо можливої забудови земельної ділянки, а тому передана площа в оренду є безпідставною та необґрунтованою.

Крім того вказує, що оскільки право оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ «Інвестгруп К-2» зареєстровано на підставі нікчемного правочину то відповідно до положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», для реального відновлення порушених прав, необхідно є скасування державної реєстрації права за ним в Державному реєстрі речових прав.

Правова позиція відповідача 1.

У відзиві №б/н відповідач Ужгородська міська рада в обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову зазначає, що вищезазначене рішення прийняте міською радою відповідно до наданих їй повноважень, вимог чинного земельного законодавства та законодавства у сфері містобудівної діяльності. Як свідчать матеріали позову, 03.05.2025 року прокуратурою повідомлено в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Ужгородську міську раду про порушення вимог земельного законодавства при передачі Ужгородською міською радою в користування ТОВ «Інвестгруп К-2» земельної ділянки та зобов`язано проінформувати Ужгородську окружну прокуратуру про вжиті заходи на захист інтересів держави в особі територіальної громади міста Ужгорода.

Однак, у відповідь на зазначене повідомлення Ужгородська міська рада надала відповідь про те що жодні інтереси держави, чи будь які права третіх осіб вона не порушила при винесені оскаржуваного рішення. Жодних повідомлень від Ужгородської окружної прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області не надходило.

Правова позиція відповідача 2.

У відзиві №б/н відповідач ТОВ «Інвестгруп К-2» заперечує проти задоволення позову, надав копію Висновку експерта від 15.09.2020 року за №16065/20-41/22003-22007/20-14 (далі - Висновок експерта від 15.09.2020 року), згідно якого вбачається, що експертиза була призначена постановою слідчого у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2019 за №000400, на підтвердження відповідності проекту землеустрою вимогам земельного законодавства, чинного на дату його погодження територіальним органом Держгеокадастру та Ужгородською міською радою.

Крім того, вказує, що одним з ключових питань у цій справі є питання щодо наявності у прокурора права звернутися до суду з цим позовом в інтересах держави, оскільки забезпечення законності (дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю) на відповідній території є завданням саме Держгеокадастру.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Модуль М» , що є правонаступником ВАТ «Модуль», що є правонаступником Державного виробничо-торгового підприємства «Закарпатприлад», що є правонаступником Заводу «Ужгородприлад», було постійним користувачем земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії Б №076204, в м. Ужгороді по вулиці Бабяка, 15, загальною площею 12 га, до її поділу на окремі земельні ділянки з кадастровими номерами :70:001:0129, :23:001:0080, :23:001:0081, :23:001:0082, :23:001:0083, :23:001:0084.

На черговій сесії Ужгородської міської ради Закарпатської області 14.11.2019 року було прийнято рішення за №1768 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Пунктом 2.8 згаданого вище рішення, надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестгруп К-2" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею їх в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» земельної ділянки площею 0,7100 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 «д», прим.1 .

Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестгруп К-2" було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 «д», прим.1, який був розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр проектів".

Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються матеріалами справи, в т.ч. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 08.04.2020 року за №403-ДК/273/АП/09/01/-20 складеним Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

В подальшому, в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку площею 0,7024 га та присвоєно кадастровий номер :23:001:0080, з відповідними обмеженнями у використанні зони вздовж об`єкта транспорту газу та енергетичної інфраструктури.

На вказаній земельній ділянці за кадастровим номером :23:001:0080 знаходиться нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 48,5 кв.м., яке належить на праві приватної власності ТзОВ «Інвестгруп К-2».

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 08.04.2020 року за №403-ДК/273/АП/09/01/-20 складеним Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, а також Висновком експерта від 15.09.2020 року за № 16065/20-41/22003-22007/20-14 встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 та прийняте рішення Ужгородської міської ради Закарпатської області від 14.11.2019 р. за № 1768 в частині п. 2.8 в цілому відповідають вимогам земельного законодавства, чинного на дату їх прийняття та складання.

Пунктом 1.7. Рішенням Ужгородської міської ради від 07.09.2021 за №406 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Інвестгруп К-2» земельної ділянки (площею кадастровий номер :23:001:0080) площею 0,7024 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 «д», прим.1 та передано її в оренду строком на 5 років.

У зв`язку з чим та на підставі чого було укладено Договір оренди землі від 15.09.2021 року, який не є предметом оскарження.

18 травня 2020 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито справу №260/1832/20 за позовом заступника керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестгруп К-2", якою просить: визнати незаконним та скасувати п. 2.8 рішення XLI сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 14.11.2019 року за 1768.

Позовна заява Ужгородської місцевої прокуратури, у справі №260/1832/20, подана в інтересах держави мотивована тим, що Ужгородською місцевою прокуратурою вивчено на наявність підстав для представництва інтересів держави надані слідчим СУ ГУНП в області у порядку ч.1 ст.222 Кримінального процесуального кодексу України 13.03.2020 окремі матеріали кримінального провадження за №0004000 від 13.12.2019 разом з дозволом на розголошення таємниці досудового розслідування у кримінальному провадженні. Досудовим розслідуванням встановлено, що п.2.8 рішення рішенням сесії Ужгородської міської ради від 14.11.2019 №1768 дано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею їх в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТГРУП К-2» земельної ділянки площею 0,7100 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 «д», прим.1. Шляхом моніторингу даних публічно-кадастрової карти встановлено, що на даний час відомості про земельну ділянку, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо якої надано, внесено до Державного земельного кадастру за кадастровим номером :23:001:0080; цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа: 0.7024 га; власник земельної ділянки: не визначений. Мотив звернення до суду з таким позовом обґрунтований необхідністю захисту інтересів держави при вирішенні земельних питань органом місцевого самоврядування.

Також, позивач покликався на те, що ТзОВ «Інвестгруп К-2» має на праві приватної власності лише одне нежитлове приміщення площею 48,5 м.кв. При цьому, товариство має на меті оформити земельну ділянку площею 7100 м.кв. з метою уникнення визначеної діючим законодавством процедури аукціону. У Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру повноважень на звернення до суду немає, тому саме прокурором правомірно здійснюється захист інтересів держави у якості самостійного позивача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

В подальшому постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 по справі №260/1832/20 апеляційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 260/1832/20 скасовано. Адміністративний позов заступника керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2», приватне акціонерне товариство «Модуль М» про скасування рішення - залишено без розгляду.

Так, суд апеляційної інстанції, в межах свого розгляду та за участі сторін у справі, які є сторонами і у даній справі, встановив:

«Отже, забезпечення законності (дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю) на відповідній території є завданням саме Держгеокадастру.

Конституційний статус прокуратури не передбачає нагляду за законністю (загального нагляду).

У разі виявлення прокурором ознак, які свідчать про порушення закону, що зачіпає інтереси держави, прокурор звертається до відповідного територіального органу Держгеокадастру, до сфери повноважень якого входить контроль та реагування на виявлені порушення закону, для вжиття відповідних заходів, серед яких може бути і звернення до суду з позовом.

Таким чином, звернувшись до суду без передбачених законом підстав, прокурор перебрав на себе функції іншого державного органу - Держгеокадастру.»

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 260/1832/20 залишено без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року (адміністративне провадження № К/9901/19323/21).

В свою чергу, Ужгородська міська рада рішенням № 406 від 07.09.2021 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», розглянувши клопотання юридичних та заяви фізичних осіб, керуючись статтями 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до статей 12, 40, 79-1, 92, 118, 122 126, 186 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», Законів України «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про землеустрій», «Про оренду землі», в пункті 1.7., містка рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» земельної ділянки (кадастровий номер :23:001:0080) площею 0,7024 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15 «д», прим.1 та передати її в оренду строком на 5 років.

15 вересня 2021 року між Територіальною громадою міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради від імені якої діяв Департамент міського господарства Ужгородської міської ради (Орендодавець) та ТОВ «Інвестгруп К-2» (Орендар) укладено Договір оренди землі, а саме земельної ділянки (кадастровий номер :23:001:0080) строком на 5 років з встановленим розміром орендної плати 213 474,11 грн. на рік.

16 вересня 2021 року до державного реєстру речових прав внесено відомості про набуття ТОВ «Інвестгруп К-2» права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :23:001:0080) на підставі Договору оренди землі від 15 вересня 2021 року.

Вказані обставини зумовили звернення керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави з позовом до суду.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Позивач звернувся з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради №406 від 07.09.2021 року щодо затвердження проекту із землеустрою з передачею в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 площею 0,7024 га, скасуванням державної реєстрацію права оренди на земельну ділянку та зобов`язанням повернути територіальній громаді міста Ужгород земельну ділянку.

За змістом статті 1 ГПК України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, звертаючись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до положень статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є як невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, так і порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивачів у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд констатує, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 08.04.2020 року за №403-ДК/273/АП/09/01/-20 складеним Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, а також Висновком експерта від 15.09.2020 року за № 16065/20-41/22003-22007/20-14 встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 та прийняте рішення Ужгородської міської ради Закарпатської області від 14.11.2019 р. за № 1768 в частині п. 2.8 в цілому відповідають вимогам земельного законодавства, чинного на дату їх прийняття та складання.

Покликання позивача на умовну недобросовісність відповідача-2 щодо подальших дій по зміні цільового призначення земельної ділянки не спростовують встановлених вказаними вище доказами обставин законності складання документів із землеустрою та відповідно порядку їх прийняття.

Дії по зміні цільового призначення земельної ділянки не мають правового зв`язку з діями щодо прийняття Ужгородською міською радою рішення Ужгородської міської ради Закарпатської області від 14.11.2019 р. за № 1768 в частині п. 2.8 та рішення №406 від 07.09.2021 року, що є предметом оскарження.

Суд наголошує, що відповідач-2 має законне і ніким не обмежене право на подання заяви про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває в його володінні, але таке залежить від наявності такої можливості та містобудівної документації відповідної території, яка приймається та затверджується саме органом місцевого самоврядування і від якої залежить можливість таких змін.

Більше того, наявний на момент розгляду справи Договір оренди від 21.09.2021 року, який укладений між відповідачами, також надає право на подання відповідного звернення від імені орендаря до орендодавця, як органу місцевого самоврядування, заяв щодо можливих змін цільового призначення чи використання земельної ділянки, що перебуває в оренді.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Тобто, якщо орган місцевого самоврядування прийняв рішення, яким встановив чи затвердив відповідну містобудівну документацію на території розміщення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080, яка дозволяє змінити цільове призначення земельної ділянки, то дії по такій зміні ніяк не можуть кваліфікуватись судом, як недобросовісність орендаря земельної ділянки, тому доводи прокуратури в цій частині не вбачаються обґрунтованими.

Стосовно самого прийняття Ужгородською міською радою рішення № 406 від 07.09.2021 року щодо затвердження проекту із землеустрою з передачею в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2» земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 площею 0,7024 га то варто зазначити, що таке прийнято в межах відповідної процедури, яка встановлюється чинним законодавством.

Сам позивач у межах даної справи зазначає про те, що Ужгородська міська рада прийняла оскаржуване рішення за наявності в неї погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080.

Суд звертає увагу, що прокурором не наведено обґрунтованих підстав, які встановлюють порушення порядку прийняття рішення № 406 від 07.09.2021 року, чи можливо неналежності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080.

Матеріалами справи підтверджується, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 відповідає вимогам чинного законодавства на момент його складання, з чим і погодився відповідний профільний орган - Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

За змістом ч. 3 ст. 123 3К України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 для Ужгородської міської ради могла бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. З огляду на наявність на земельній ділянці за кадастровим номером :23:001:0080 нерухомого майна, що увійшло до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестгруп К-2», а саме приміщення артезіанської свердловини з насосною та попередньо визначені межа користування земельною ділянкою за постійним землекористувачем, Ужгородська міська рада не мала ні юридичної, ні будь-якої іншої підстави для відмови в подальшому у прийнятті рішення № 406 від 07.09.2021 року, що оскаржується.

Покликання позивача на порушення Ужгородською міською радою вимог ст. 66 ЗК України при виділенні земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0080 не знаходить належного документального підтвердження.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що земельна ділянка за кадастровим номером :23:001:0080 виділена, чи сформована не в належному розмірі, можливо більшому розмірі ніж необхідно для належного обслуговування та використання артезіанської свердловини з насосною.

Виходячи з наведеного вище, підставами для скасування рішення Ужгородської міської ради № 406 від 07.09.2021 року, в судовому порядку є прийняття його з порушенням чинного законодавства, або визначеній законом компетенції цього органу та порушення у зв`язку з цим прав або охоронюваних законом інтересів позивача, в іншому випадку таке рішення є чинними і обов`язковими до виконання поки судом не буде встановлено інше.

Суд погоджується з позицією Ужгородської міської ради, що визначальним у правовідносинах з надання земельної ділянки в оренду є волевиявлення власника землі, здійснене в формі відповідного рішення, яке в подальшому реалізується шляхом оформлення договору оренди, укладеного на підставі рішення власника землі (статті 116, 123 ЗК України). Тому в разі, якщо правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси, тобто, прийнятий всупереч волевиявленню власника землі, то такий акт визнається незаконним та скасовується судом на підставі частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушє цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і, одночасно, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд наголошує на тому, що в даному випадку позивач оспорює тільки акт індивідуальної дії, з зазначених вище підстав, що знаходять свого відображення та обґрунтування в матеріалах справи, та не ставить вимоги про визнання договору оренди недійсним з підстав встановлених ЦК України.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права, для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди землі судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Іншими словами, якщо не оспорюється позивачем відповідний правочин, в даному випадку договір оренди від 15.09.2021 року, то суд і не може скасовувати акт індивідуальної дії, який фактично вичерпався після його реалізації сторонами, тобто після укладення вказаного вище договору оренди.

Але, важливим в межах даної справи є і питання щодо наявності у прокурора права звернутися до суду з цим позовом в інтересах держави. З`ясування цього питання передує розгляду питання щодо правомірності рішення відповідача, що оскаржуються (розгляду справи по суті).

Питання, пов`язані з участю прокурора у судовому процесі, врегульовані статтями 53, 55 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 5 статті 174 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Таким чином, прокурор у визначених Законом випадках має право на представництво інтересів держави, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване, проте не на представництво інтересів суспільства в цілому.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі як законні представники або вступити у справу за своєю ініціативою з метою виконання покладених на них повноважень.

Тобто, підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом, який, окрім іншого, визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, зокрема, стосовно представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно частин першої, третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких повноважень обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із наведених нормативних положень убачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до господарського суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в господарському суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно ґрунтуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист кого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку із наведеним, слід зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 826/3492/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 826/13768/16) послалась на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, згідно з яким за змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Також Велика Палата Верховного Суду послалася на Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону», у яких щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) «Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права» наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19 вересня 2012 року, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

З огляду на наведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до господарського суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не можуть тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді:

по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;

по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», навівши відповідне обґрунтування цього.

Як видно із матеріалів справи, що розглядається, змісту позовної заяви, прокурор на обґрунтування необхідності захисту порушених, на його думку, інтересів держави та підстав для звернення до суду посилався на порушення відповідачем вимог земельного законодавства, та відсутністю органу, який мав би здійснювати захист інтересів держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ст.15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить:

а) внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин;

б) участь у розробленні та виконанні державних, галузевих, регіональних та місцевих програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, у проведенні моніторингу земель, територіальному плануванні;

в) організація проведення робіт, пов`язаних із реалізацією земельної реформи;

г) проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель;

ґ) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру;

д) участь у державному регулюванні планування територій;

е) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у порядку, встановленому законом;

є) здійснення заходів щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, формування екомережі;

є-1) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

є-2) участь у формуванні та реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних;

ж) вирішення інших питань, визначених законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до підпункту 33 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності:

у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель за:

- додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- виконанням вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням;

- додержанням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

- веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про земельні ділянки та їх використанням;

- розміщенням, проектуванням, будівництвом та введенням в дію об`єктів, що негативно впливають або можуть вплинути на стан земель;

- здійсненням комплексу необхідних заходів щодо захисту земель від ерозії, селів, підтоплення, заболочування, вторинного засолення, переосушення, ущільнення, псування, забруднення, засмічення відходами, заростання бур`янами, чагарниками та дрібноліссям;

- додержанням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язкового здійснення заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

- виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних з порушенням ґрунтового покриву, своєчасного проведення рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених робочим проектом землеустрою;

- додержанням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків;

- додержанням установленого законодавством порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва;

- додержанням строків розгляду заяв чи клопотань щодо набуття і реалізації прав на землю.

Підпунктом 37 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру передбачено, що Держгеокадастр вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо:

приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель;

обмеження або зупинення освоєння земельних ділянок у разі розробки корисних копалин, у тому числі торфу, проведення геологорозвідувальних, пошукових та інших робіт з порушенням вимог земельного законодавства;

припинення будівництва та експлуатації об`єктів у разі порушення вимог земельного законодавства до повного усунення виявлених порушень і ліквідації їх наслідків;

припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону.

Аналогічні завдання з організації та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності належать Держгеокадастру і на день подання позовної заяви у даній справі.

Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру виконують, зокрема функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Таким чином, суд приходить до висновків, що прокурором не доведено порушення Ужгородською міською радою процедури прийняття оскаржуваного рішення чи норм права, що надають право їй на прийняття такого рішення, та не встановлено підстав для скасування права оренди ТОВ «Інвестгруп К-2», яке набуто ним у порядку встановленому чинним законодавством. Також, суд не вбачає підстав для представництва прокурором інтересів держави в межах даної справи, в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Положеннями статей 13-14 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

3 огляду на вище наведене, розглянувши спір на підставі поданих суду доказів, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому позов не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2023

Суддя Андрейчук Л. В.