ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 Справа № 917/1626/23

за позовною заявою Приватного підприємства "СЕВЕРИН", вул. Соборна, 171, смт. Маньківка, Уманський район, Черкаська область, 20101

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ-ТРЕЙД 2018", вул. Троїцька, 89 А, оф. 303, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 1 019 497,66 грн збитків,

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Михатило А.В.

Представники:

від позивача: Русенко В.Ю.

від відповідача: Пшеничний О.Л.

Обставини справи: 04.09.2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "СЕВЕРИН" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ-ТРЕЙД 2018" про стягнення 1 019 497,66 грн збитків у вигляді неотриманого податкового кредиту (вх. № 1734/23).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідач зобов`язаний був зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки. Однак відповідач не виконав вимог податкового законодавства та не вчинив жодних дій, необхідних для складання податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. У зв`язку з чим позивач був позбавлений права і можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися своїм правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 019 497,66 грн., внаслідок чого позивачу завдано збитків в сумі 1 019 497,66 грн.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

28.09.2023 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12297), відповідно до якого просив поновити йому процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву, долучити даний відзив на позовну заяву до матеріалів справи №917/1626/23; відмовити в задоволенні позову; здійснювати розгляд справи №917/1626/23 за правилами загального позовного провадження.

02.10.2023 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов оригінал відзиву на позовну заяву з доказами направлення його позивачу (вх. № 12393).

У відзиві відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» було позбавлене можливості зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних з наступних причин, не залежних від відповідача. Так, контрагентом відповідача ПАТ «УКРТАТНАФТА» не були своєчасно зареєстровано податкові накладні до ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» у Товариства не було також можливості у встановлений строк своєчасно виконувати податкові обов`язки, а саме, у граничний строк реєструвати у відповідних реєстрах податкові накладні, розрахунки коригування. Також, на думку відповідача, з огляду на положення абзацу 1 підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, на даний час для ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» не настав строк виконання зобов`язання, оскільки такий обов`язок повинен бути виконаний ним протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні. Договором постачання нафтопродуктів №734 від 11.03.2022р. сторони також не передбачили відповідальності постачальника за відсутність реєстрації податкових накладних та можливості стягнення з постачальника пов`язаних з цим збитків.

Ухвалою від 02.10.2023 року клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено, поновлено відповідачу строк для подання вказаного відзиву (вх. № 12297 від 28.09.2023 року).

Також вищезазначеною ухвалою клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження по справі №917/1626/23 задоволено, припинено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження і визначено розглядати справу №917/1626/23 за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання у справі призначено на 24.10.2023 року на 10:30 год.

11.10.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№ 12962).

16.10.2023 року до Господарського суду Полтавської області від позивача надійшла заява про участь його представника Русенко В. Ю. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №917/1626/23 (вх. №13117).

Ухвалою від 18.10.2023 року було відмовлено у задоволенні заяви Приватного підприємства "СЕВЕРИН" про участь його представника у судовому засіданні 24.10.2023 року о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №917/1626/23 у зв`язку з відсутністю вільного майданчика для проведення відеоконференцзв`язку.

У підготовче засідання 24.10.2023 року позивач свого представника не направив, надіславши на електронну адресу суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача (вх.№13456), в якій просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті з урахуванням заяви про участь його представника Русенко В. Ю. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Відповідач 24.10.2023 року у судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, заяв та клопотань не подавав.

Ухвалою від 24.10.2023 року суд закрив підготовче провадження у справі 917/1626/23. Призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 30.11.2023 на 09:00 год. Суд також ухвалив забезпечити проведення судового засідання при розгляді справи по суті, призначеного на 30.11.2023 року на 09:00 для представника позивача Русенка В.Ю. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

29.11.2023 року до суду від представника відповідача - Пшеничного О. Л. надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні 30.11.2023 року по справі № 917/1626/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх. №15333), де зазначив причину подання даного клопотання саме 29.11.2023 року - перебування на лікарняному з 27.11.2023 року, у зв`язку з чим він не може з`явитися до суду.

Хоча відповідачем було пропущені строки звернення з таким клопотанням суд ухвалою від 29.11.2023 року задовольнив вказане клопотання для надання можливості відповідачу взяти участь в судовому засіданні з огляду на перебування на лікарняному.

Представник відповідача на початку судового засідання приєднався до відеоконференції, однак згодом звук з боку відповідача перервався.

Частина 5 ст. 197 ГПК України передбачає, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Користувачі зобов`язані використовувати технічні засоби і технології, що мають забезпечувати належну якість та інформаційну безпеку передачі та отримання інформації, зображення та звуку, й самостійно несуть ризики технічної неможливості отримання доступу до ЄСІТС, погіршення якості чи переривання зв`язку тощо ( п.21 Розділу ІІІ ПОЛОЖЕННЯ

про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

При цьому суд оголошував перерву в судовому засіданні та пропонував представнику відповідача перезавантажити свій технічний засіб або взяти участь у відеконференції з іншого пристрою (наприклад мобільного телефону тощо).

30.11.2023 року на електронну адресу Господарського суду Полтавської області від представника відповідача - Пшеничного О. Л. надійшло повідомлення про те, що під час проведення відеоконференції у судовому засіданні 30.11.2023 року на 13 хвилині зник звук. Обладнання представника відповідача працює нормально. Приєднатися до відеоконференції з іншого пристрою представник відповідача не має можливості, оскільки він знаходиться на лікарняному з 20.11.2023 року і в наявності лише один комп`ютер (вх. №15394).

Згідно відмітки, проставленої особою, відповідальною за приймання електронної кореспонденції у суді, дане повідомлення не скріплене ЕЦП (не підписане), а тому ухвалою суду від 30.11.2023 року вказане повідомлення було повернуто відповідачу.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів та користування правами. Зокрема, відповідачу було поновлено строк на подачу відзиву, задоволено його клопотання про розгляд справи в загальному провадженні та участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Зважаючи на наявність відзиву в матеріалах справи, закінченням строків розгляду справи, положення ч. 5 ст. 197 ГПК України, суд вважає за можливе розгуляти справу по суті в судовому засіданні 30.11.2023 року.

Представник позивача на задоволенні позову наполягав.

В судовому засіданні 30.11.2023 року відповідно до ст. 240 ГПК України суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив коли буде складено повний текст судового рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд встановив наступне.

Між приватним підприємством «СЕВЕРИН» (позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» (відповідач, постачальник) був укладений договір постачання нафтопродуктів № 734 від 11 березня 2022 року ( Договір, арк. справи 26-27).

Згідно пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця нафтопродукти, а Покупець зобов`язався прийняти товар і своєчасно сплатити за нього.

У відповідності до пунктів 3.1. та 3.2. Договору оплата за товар (нафтопродукти) проводиться на умовах 100 % попередньої оплати після отримання рахунку Постачальника.

Судом встановлено, що на підставі Договору № 734 відповідач виставив позивачу рахунки на оплату товару на загальну суму 8824843,69 грн., в тому числі ПДВ 1357436,97 грн (арк. справи 28-33).

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та оплатив вказані рахунки на загальну суму 8824843,69 грн., в тому числі ПДВ 1357436,97 грн., що підтверджується платіжними інструкціями, залученими до матеріалів справи ( арк. справи 34-37, 39-40).

Відповідач здійснив поставку нафтопродуктів позивачу на загальну суму 7635115.17 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно- транспортними накладними (арк. справи 42-59):

№ 153 від 12.03.2022 на суму: 1327631,20 грн, в тому числі ПДВ - 221271,87 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 038215 від 12.03.2022);

№ 165 від 13.03.2022 на суму: 1303932,00 грн, в тому числі ПДВ - 217322,00 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 038246 від 13.03.2022);

№ 334 від 17.03.2022 на суму: 613313,24 грн, в тому числі ПДВ - 40123,30 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 7 від 17.03.2022);

№ 335 від 17.03.2022 на суму: 716965,01 грн, в тому числі ПДВ - 46904,25 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 6 від 17.03.2022);

№ 342 від 17.03.2022 на суму: 187995,52 грн, в тому числі ПДВ - 12298,77 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 8 від 17.03.2022);

№ 386 від 22.03.2022 на суму: 1162844,11 грн, в тому числі ПДВ - 76073,91 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 038629 від 22.03.2022);

№ 387 від 22.03.2022 на суму: 1220220,47 грн, в тому числі ПДВ - 79827,51 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 038628 від 22.03.2022);

№ 832 від 14.04.2022 на суму: 462914,95 грн, в тому числі ПДВ - 30284,16 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 4 від 14.04.2022);

№ 828 від 14.04.2022 на суму: 639298,67 грн, в тому числі ПДВ - 41823,28 грн (товарно- транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 5 від 14.04.2022).

Різницю грошових коштів в сумі 1189728.52 грн постачальник повернув за платіжними інструкціями № 2795 від 31.03.2022, № 2898 від 28.04.2022 (арк. справи 38,41).

Наведене також визнається учасниками справи.

Відповідач не виконав вимог податкового законодавства та не вчинив дій, необхідних для складання податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується самим відповідачем.

Предметом доказування у даній справі є наявність збитків у позивача з вини відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги такими доказами: копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, рішення № 9.08/2 від 09.08.2006 та копія наказу № 38 від 09.08.2006 про призначення директора, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, статуту приватного підприємства «СЕВЕРИН», договору постачання нафтопродуктів № 734 від 11.03.2022, рахунка на оплату № від 11.03.2022, рахунка на оплату № від 11.03.2022, рахунка на оплату № від 15.03.2022, рахунка на оплату № від 17.03.2022, рахунка на оплату № від 13.04.2022, рахунка на оплату № від 13.04.2022, платіжного доручення (інструкції) № 128 від 11.03.2022, платіжного доручення (інструкції) № 129 від 11.03.2022, платіжного доручення (інструкції) № 143 від 15.03.2022, платіжного доручення (інструкції) № 155 від 17.03.2022, платіжного доручення (інструкції) № 2795 від 31.03.2022, платіжного доручення (інструкції) № 13602 від 13.04.2022, платіжного доручення (інструкції) № 13603 від 13.04.2022, платіжного доручення (інструкції) № 2898 від 28.04.2022, видаткової накладної № 153 від 12.03.2022, видаткової накладної № 165 від 13.03.2022, видаткової накладної № 334 від 17.03.2022, видаткової накладної № 335 від 17.03.2022, видаткової накладної № 342 від 17.03.2022, видаткової накладної № 386 від 22.03.2022, видаткової накладної № 387 від 22.03.2022, видаткової накладної № 832 від 14.04.2022, видаткової накладної № 828 від 14.04.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 038215 від 12.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 038246 від 13.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 7 від 17.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 6 від 17.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 8 від 17.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 038628 від 22.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 038629 від 22.03.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 4 від 14.04.2022, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 5 від 14.04.2022, листа-вимоги ПП «СЕВЕРИН» від 01.12.2022 № 226, фіскального чека, накладної, опису, відповіді ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» від 08.12.2022 № 806, листа-вимоги ПП «СЕВЕРИН» від 12.07.2023 № 191, фіскального чека, накладної, опису, відповіді ТОВ «ОІЛ-ТРЕЙД 2018» від 02.08.2023 № 62.

Відповідач доказів до відзиву не подав.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення зазначеної суми збитків у зв`язку з непроведенням відповідачем реєстрації податкових накладних.

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;

- збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до частини першої статті 611 ЦК України та статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (пункт 14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачає, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що Засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених

з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених

з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Приписами ст.13-14 ЦК України встановлено, що цивільні права та цивільні обов`язки учасники правовідносин мають вчиняти у встановлений законодавством, договором спосіб, не порушуючи прав та обов`язків інших осіб.

Відповідач не виконав вимог податкового законодавства та не здійснив реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки відповідач не виконав вимог статті 201 ПК України, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права і можливості включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися своїм правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1019 497,66 грн. грн.

При цьому хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків.

Тому має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні і неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, неможливістю зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 зі справи № 908/1568/18, так і в постанові Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21.

Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі № 917/877/17 бездіяльність контрагента щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні зумовлює неможливість покупця послуг включення сум ПДВ до податкового кредиту, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, тобто зазначена сума, фактично, є збитками цієї особи.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац другий пункту 201.10 статті 201 ПКУ).

Заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 року у справі №925/556/21 дійшла висновку, що з 1 січня 2015 року ПК України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду нагадує, що в пункті 25 постанови від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 вона вже звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (див. також постанову об`єднаної палати КГС ВС від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

Розрахунок збитків, зроблений позивачем ( арк. справи 6) враховує повернення коштів відповідачем, здійснений з урахуванням зміни ставки ПДВ з 20 % на 7%, згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ.

Контррозрахунку відповідач не надав.

За приписами ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідач не повідомляв суд про неможливість подачі доказів.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Твердження відповідача зазначає, що він в установлені терміни склав податкові накладні, жодними доказами не підтверджені.

Посилання відповідача на неможливість здійснення ним реєстрації податкових накладних у зв`язку з тим, що його контрагентом ПАТ «УКРТАТНАФТА» не були своєчасно зареєстровані податкові накладні, суд оцінює критично, оскільки відповідачем взагалі не подано доказів, що ПАТ «УКРТАТНАФТА» є його контрагентом та не доведено які заходи вживались відповідачем для реєстрації податкових накладних, а також взаємозв`язку між правовідносинами із ПАТ «УКРТАТНАФТА» та правовідносинами у цій справі із позивачем. Із листа ПАТ «УКРТАТНАФТА» ( арк. справи 68) наведеного не вбачається.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 15 292,46 грн судового збору за платіжною інструкцією №4546 від 28.08.2023 (арк. справи 9). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено відповідною випискою (арк. справи76).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ-ТРЕЙД 2018" (вул. Троїцька, 89 А, оф. 303, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 41451174) на користь Приватного підприємства "СЕВЕРИН" (вул. Соборна, 171, смт. Маньківка, Уманський район, Черкаська область, 20101, ідентифікаційний код 31344923) 1 019 497,66 грн збитків, 15 292,46 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.12.2023 року

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України. Порядок та строки оскарження рішення встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.