СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Харків Справа № 922/1344/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

прокурор - Горгуль Н.В., посвідчення №072883 від 01.03.2023,

позивача - не з`явився,

відповідача - Осколков І.Л., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1369122 від 31.10.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" (вх.№2009Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023, постановлене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Сальніковою Г.І., дата складання повного тексту рішення - 25.08.2023, у справі №922/1344/23

за позовом Керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова, м. Харків, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато", м. Київ,

про розірвання договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Керівник Салтівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато", згідно вимог якої прокурор просить суд:

- розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 7461га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, кадастровий номер :01:007:0002, укладений 01.06.2011 між Харківською міською радою () та ТОВ "Веріфікато" (), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за №1804 та зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.06.2011 за №15/11;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0, 7461га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що ТОВ "Веріфікато" не виконуються зобов`язання за договором купівлі-продажу землі щодо здійснення будівництва готельного комплексу, як це передбачено пунктом 3.1.5. договору купівлі-продажу земельної ділянки №15/11 від 01.06.2011.

Прокурор вважає, що невиконання умов спірного договору купівлі-продажу землі в частині здійснення будівництва нерухомого майна порушує принцип раціонального використання земельної ділянки.

Отже, прокурором вказано, що існують підстави для розірвання укладеного договору в судовому порядку на вимогу продавця, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України внаслідок невиконання ТОВ "Веріфікато" обов`язків, передбачених договором, та повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Харкова.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 позов задоволено; ухвалено розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7461 га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, кадастровий номер :01:007:0002, укладений 01.06.2011 між Харківською міською радою () та ТОВ "Веріфікато" (), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за №1804 та зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.06.2011 за №15/11; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0, 7461га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" на користь Харківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 26 186, 15грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що виходячи зі змісту умов спірного договору, метою його укладення був продаж ТОВ "Веріфікато" земельної ділянки площею 0, 7461га з земель житлової та громадської забудови за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, кадастровий номер :01:007:0002, для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту; в якості однієї із істотних умов продажу земельної ділянки погоджено, що будівництво такого об`єкту має бути виконано відповідачем в строк до 01.06.2018.

Як встановлено судом першої інстанції, внаслідок порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №1804 від 01.06.2011 в частині взятих на себе зобов`язань щодо будівництва готельного комплексу в передбачений пунктом 1.4. договору строк, територіальна громада м. Харкова не досягла позитивного, соціально-економічного результату, на який розраховувала під час його укладення.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що зазначене свідчить про допущення відповідачем істотного порушення умов договору у розумінні положень частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України. Наведене, за висновком суду, свідчить про наявність правової підстави для розірвання спірного договору та повернення земельної ділянки територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить застосувати наслідки спливу позовної давності при зверненні Керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради у справі №922/1344/23; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; судові витрати просить покласти на позивача.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено письмове опитування позивача як свідка в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України, однак, позивачем не було виконано обов`язку надання відомостей на письмове опитування його як свідка у формі заяви свідка. Натомість, як вказує апелянт, суд першої інстанції в судовому засіданні 20.06.2023 дозволив представнику позивача обмежитися усною відповіддю на відповідні запитання, що апелянт вважає процесуальним порушенням, яке призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було надано оцінки аргументам відповідача, наданих ним у заявах по суті спору та під час розгляду справи в судових засіданнях, стосовно неістотності умови договору щодо забудови земельної ділянки та неналежності способу захисту у справі.

Апелянт зазначає, що він є добросовісним власником спірної земельної ділянки, сплачує до місцевого бюджету земельний податок, чим фінансує громаду міста Харкова з 2011 року. Натомість в інших контролюючих державних органів не виникало претензій до відповідача стосовно використання ним земельної ділянки.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Касаційного господарського суду від 30.05.2023 у справі №922/1317/22. Апелянт також зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), про що свідчать правові позиції, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20.

Крім того, апелянт вважає, що позовна вимога про прокурора щодо повернення позивачу земельної ділянки є неналежним способом захисту у справі, про що посилається на відповідну судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18, від 16.11.2022 у справі №308/1927/17 тощо.

Апелянт, крім іншого, вважає, що судом першої інстанції було безпідставно відхилено заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності; за твердженням апелянта, позивач з 01.06.2011 не цікавився долею відчужуваної земельної ділянки, натомість, вважав укладений договір таким, що був виконаний ще в 2011 році. На думку апелянта, строк позовної давності звернення до суду з позовом сплив 01.06.2014. У зв`язку із цим, апелянт повторно зазначив про застосування наслідків спливу позовної давності при зверненні Керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова до суду з позову у даній справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23; встановлено учасникам справи строк до 25.10.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 25.10.2023 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на "01" листопада 2023 р. о 12:30год.

26.10.2023 (24.10.2023 подано до підприємства поштового зв`язку) від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що відповідачем до теперішнього часу не виконуються зобов`язання за договором купівлі-продажу землі щодо здійснення будівництва готельного комплексу на вказаній земельній ділянці, для будівництва якого вона була надана, як це передбачено пунктом 3.1.5. Договору. У зв`язку із цим, вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає розірванню на підставі статей 611, 651 Цивільного кодексу України, а земельна ділянка поверненню територіальній громаді в особі Харківської міської ради.

Як зазначає прокурор, разом з істотними умовами договору купівлі-продажу, які вимагаються статтею 655 Цивільного кодексу України, сторони цієї справи при укладенні правочину погодили ще одну додаткову істотну умову договору, а саме, зобов`язання покупця здійснити будівництво готельного комплексу у строк до 01.06.2018, позаяк без включення цієї умови до тексту договору, договір купівлі-продажу не був би укладений.

Відтак, не здійснення забудови земельної ділянки у встановлений договором строк у даному випадку прокурор розцінює як істотне порушення умов договору.

Крім того, прокурор зазначає, що надання чи ненадання позивачем письмових пояснень щодо його думки з приводу поставлених питань, не впливає на повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин, які мають значення у цій справі та, відповідно, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Щодо строку позовної давності прокурор зазначає, що умовами договору відповідачу було надано строк з 01.06.2011 по 01.06.2018 для виконання свого обов`язку, і лише після спливу цього строку можна констатувати про невиконання зобов`язання та, відповідно, виникнення права у позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Відтак, прокурор вважає, що доводи відповідача про обчислення строків позовної давності з 01.06.2011 не відповідають обставинам справи.

При цьому, прокурор зазначає, що з моменту введення карантину на території України і до 30.06.2023 (дати його відміни) перебіг позовної давності зупинився.

З огляду на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 14:00год. "23" листопада 2023 року.

22.11.2023 від прокурора надійшли письмові пояснення, зазначає, що існують необхідні та достатні підстави для розірвання договору та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку Харківській місткій раді.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 23.11.2023 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просить скаргу задовольнити.

Прокурор проти доводів апеляційної скарги заперечує.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча позивач був належним чином завчасно повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Також представник апелянта просить викликати в судове засідання представника позивача для надання відповідей на питання апелянта.

Судова колегія зазначає, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 встановлено учасникам справи строк до 23.10.2023 для подання заяв і клопотань.

У встановлений судом строк відповідач з відповідним клопотанням до суду не звертався, хоча копія ухвали була вручена апелянту засобами поштового зв`язку 16.10.2023.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на сплив встановленого судом строку учасникам справи для подання заяв і клопотань, судова колегія залишає без розгляду усну заяву представника апелянта про виклик у судове засідання представника позивача для надання відповідей на питання.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представник апелянта та прокурор висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, а неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники були повідомлені ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 06.10.2023 та від 01.11.2023, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні прокурора та представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням 6 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок юридичним та фізичним особам України" від 06.04.2011 №235/11 відповідачу надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0, 7461га, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту. Розмір авансового внеску становить 3% вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Рішенням 7 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України" від 18.05.2011 №296/11 вирішено продати ТОВ "Веріфікато" земельну ділянку площею 0, 7461га з земель житлової та громадської забудови за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, кадастровий номер :01:007:0002, за ціною 1 566 810, 00грн без ПДВ для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту. Будівництво об`єкту виконати в строк до 01.06.2018.

На підставі вказаного рішення, 01.06.2011 між Харківською міською радою (продавець) та ТОВ "Веріфікато" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі - договір), який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за №1804 та зареєстровано в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 01.06.2011 за №15/11.

Відповідно до пункту 1.1. договору, продавець на підставі рішення 7 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 18.05.2011 №296/11 передає за плату, а покупець приймає у власність і оплачує вартість земельної ділянки площею 0, 7461га з земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Банний (кадастровий номер :01:007:0002), згідно з планом земельної ділянки, що додається.

Пунктом 1.2. договору сторони погодили та передбачили, що земельна ділянка, зазначена в пункті 1.1. договору, продається для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту.

Умовами пункту 1.4. договору визначено, що будівництво об`єкту виконати в строк до 01.06.2018.

Пунктами 2.1., 2.2. договору визначено, що ціна продажу земельної ділянки становить 1 566 810, 00грн (без ПДВ). Ціна земельної ділянки, визначена згідно з пунктом 2.1. договору, складається з наступних частин: підпункт 2.2.1 згідно з умовами договору про внесення авансового внеску від 16.05.2011 №18/11 авансовий внесок в розмірі 112 955, 82грн, що складає 3 відсотки вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, був сплачений до укладення даного договору (платіжне доручення №12 від 17.05.2011). Підпунктом 2.2.2 визначено, що грошові кошти у розмірі 1 453 854, 18грн сплачуються покупцем в строк не пізніше 30 календарних днів з дня нотаріального посвідчення договору шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок управління Державного казначейства у м. Харкові.

Відповідно до пункту 3.1. договору, покупець зобов`язаний сплатити повну вартість земельної ділянки в строки та в розмірах, що передбачені розділом 2 договору (підпункт 3.1.1.); використовувати земельну ділянку, зазначену в пункті 1.1. договору, за цільовим призначенням - для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту (підпункт 3.1.5).

Додатками №1 та №2 до договору є план земельної ділянки та план обмежень і обтяжень.

Судом першої інстанції також встановлено, що 16.05.2011 між Харківською міською радою та ТОВ "Веріфікато" було укладено договір про внесення авансового внеску №18/11, відповідно до умов пункту 1.1. якого, покупець на підставі рішення 6 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 06.04.2011 №235/11 вносить, а продавець приймає авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район.

Пунктом 1.2. договору зазначено, що ціна земельної ділянки буде визначена остаточно після проведення експертної грошової оцінки.

Згідно з пунктом 1.3. договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації №427/11 від 11.05.2011 становить 3 765 194, 00грн.

Відповідно до пункту 2.1. договору, розмір авансового внеску становить 112 955, 82грн, що складає 3% вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Департаментом містобудування, архітектури та земельних відносин листом від 11.07.2011 №6308/0/84-11 на лист від 20.06.2011 №17 відповідачу повідомлено про повну сплату вартості земельної ділянки площею 0,7461 га для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту за адресою: м. Харків, пров. Банний, що передбачена п. 2.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.06.2011 №15/11 у розмірі 1 566 810, 00грн, в тому числі згідно договору про внесення авансового внеску від 16.05.2011 №18/11 було сплачено авансовий внесок у розмірі 112 955, 82грн.

За інформацією Департаменту земельних відносин Харківської міської ради №892/0/225-22 від 09.02.2022, вихідні дані, а саме містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: м. Харків, пров. Банний Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради не надавались. Згідно реєстру будівельної діяльності, розміщеному на порталі єдиної електронної системи у сфері будівництва, відсутня інформація щодо об`єкта за вказаною адресою. Під час виходу представниками Департаменту інспекційної роботи Харківської міської ради фактів проведення будівельних робіт на земельній ділянці не виявлено. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно речові права на будь-які об`єкти нерухомості на земельній ділянці з кадастровим №:01:007:0002 за ТОВ "Веріфікато" не зареєстровано.

Водночас в заявах по суті справи відповідач також фактично підтверджує не здійснення погоджене пунктом 1.2. договору будівництво готельного комплексу та зазначає, що відповідач не відкидав і надалі не відкидає плани щодо будівництва готельного комплексу на спірній земельній ділянці.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано про здійснення заходів щодо забудови спірної земельної ділянки, зокрема: у 2011-2013 роках було ініційовано проведення аналізу розміщення будівлі готелю з урахуванням нормативної інсоляції, організації руху автотранспорту, пожежних проїздів, паркування гостьових автомобілів; опрацювання технічних умов на підключення до інженерних мереж з видачею точок підключення; проведення маркетингових досліджень, які включають дослідження доцільності будівництва готелю у межах земельної ділянки; підготовку проектної документації стадії "Концепт-проект", ескізного проекту готельного комплексу по пров. Банному в м. Харкові.

Умовами пункту 9.3., 9.4. договору передбачено, що розірвання договору проводиться у відповідності до чинного законодавства України та цього договору. У разі невиконання однією із сторін умов договору він може бути розірваний на вимогу іншої сторони виключно за рішенням господарського суду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до пункту 4.1. договору купівлі-продажу, у випадку невиконання покупцем умов цього Договору, продавець має право вимагати виконання покупцем своїх обов`язків належним чином, а також відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, або має право розірвати цей Договір в установленому порядку і вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

У постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №915/162/19 зазначено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У позовній заяві прокурор зазначив, що місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування та державне буття суспільства характеризується взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому. Порушуються загальносуспільний інтерес територіальної громади м. Харкова через не забезпечення розвитку інфраструктури міста, облаштування прилеглої території.

Прокурором також зазначено, що незважаючи на те, що відповідачем тривалий час не використовується спірна земельна ділянка за призначенням, Харківською міською радою не вживаються заходи захисту прав територіальної громади щодо розірвання договору купівлі-продажу землі.

09.02.2022 Харківською міською радою листом вих.№892/0/225-22 повідомлено Харківську обласну прокуратуру на її лист №15/1-70вих-21 від 12.01.2022 про правові підстави продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0002. Крім того, зазначено, що відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради вихідні дані, в саме містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: м. Харків, пров. Банний, Департаментом містобудування не надавалися. Повідомлено, що під час виходу представниками Департаменту інспекційної роботи Харківської міської ради на зазначену земельну ділянку, фактів проведення будівельних робіт не виявлено.

08.12.2022 Харківська обласна прокуратура листом №15/1-353вих-22 звернулась до Харківської міської ради, в якому зазначила, що Харківською обласною прокуратурою на виконання функцій, покладених на органи прокуратури статті 131-1 Конституції України та статті 2 Закону України "Про прокуратуру", встановлено підстави для представництва інтересів держави в суді та просила надати інформацію та копії документів щодо продажу земельної ділянки площею 0, 7461га з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Банний, кадастровий номер :01:007:0002. Інформовано, що у разі невжиття заходів позовного характеру щодо розірвання договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки та зобов`язання повернення її громаді міста, органами прокуратури будуть самостійно вживатися заходи шляхом пред`явлення позову в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Листом №53-100-997вих-23 від 21.03.2023 прокуратурою в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" було повідомлено Харківську міську раду про наявність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовом до ТОВ "Веріфікато" про розірвання договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що прокурором доведено наявність підстав представництва у спірних правовідносинах.

Щодо суті спору судова колегія зазначає таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами у справі договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно матеріалів справи, між сторонами у справі був укладений договір, відповідно до умов якого, відбувся продаж ТОВ "Веріфікато" земельної ділянки площею 0,7461 га з земель житлової та громадської забудови за адресою: м. Харків, пров. Банний, Червонозаводський район, кадастровий номер :01:007:0002, для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту.

Умовами пункту 1.2. договору сторони погодили та передбачили, що земельна ділянка, зазначена в пункті 1.1. договору продається для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту.

За умовами договору, будівництво такого об`єкту мало бути виконано відповідачем в строк до 01.06.2018.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу, сторони визначили, що земельна ділянка продається відповідачу для будівництва готельного комплексу.

З викладеного слідує, що разом з істотними умовами договору купівлі-продажу, які вимагаються статтею 655 Цивільного кодексу України, сторони цієї справи при укладенні оспорюваного договору погодили ще одну істотну умову договору, а саме, зобов`язання відповідача здійснити будівництво готельного комплексу у строк до 01.06.2018.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо неістотності умови договору стосовно забудови земельної ділянки, оскільки у такому випадку нівелюється мета укладення договору, яка у даному випадку полягає для міської ради не лише в отриманні грошових коштів за продану земельну ділянку, а й у зацікавленості у розвитку інфраструктури міста.

Укладенню оспорюваного договору купівлі-продажу передувало відповідне рішення міської ради 6 скликання "Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України" від 18.05.2011 №296/11, яким також визначено, що спірна земельна ділянка продається для будівництва готельного комплексу та подальшої експлуатації об`єкту.

Натомість, відповідач, укладаючи оспорюваний договір, усвідомлював необхідність будівництва готельного комплексу у строк до 01.06.2018, для чого йому і була продана земельна ділянка.

Відтак, обґрунтованими є доводи прокурора, що нездійснення забудови земельної ділянки у встановлений договором строк у даному випадку розцінюється як істотне порушення умов договору.

Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується апелянтом, будівництво ані у визначений договором строк, ані станом на дату звернення прокурором з позовом, не спірній земельній ділянці здійснено не було.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тобто, підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 Цивільного кодексу України і за загальним правилом, викладеним у частині 1 цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, законодавством передбачено випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

У розумінні положень наведеної норми істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Істотність порушення визначається за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17).

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині 2 статті 651 ЦК України і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

Матеріали справи свідчать, що внаслідок порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №1804 від 01.06.2011 в частині взятих на себе зобов`язань щодо будівництва готельного комплексу в передбачений пунктом 1.4. договору строк, територіальна громада м. Харкова не досягла результату, на який розраховувала під час його укладення, оскільки на спірній земельній ділянці не розпочато та не виконано будівництво відповідного готельного комплексу.

І відповідно до пункту 4.1. договору купівлі-продажу, у випадку невиконання покупцем умов цього Договору, продавець має право вимагати виконання покупцем своїх обов`язків належним чином, а також відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, або має право розірвати цей Договір в установленому порядку і вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання оспорюваного договору як внаслідок істотного порушення умов договору, що має вияв у фактичному невиконанні відповідачем істотної умови договору і стало наслідком недосягнення міською радою, як продавцем, тих наслідків, для досягнення яких у тому числі, оспорюваний договір і був укладений, так і внаслідок безпосередньо узгодженою сторонами в договорі можливості продавцем розірвати договір у разі порушення його покупцем.

Відповідач зазначає, що є добросовісним власником земельної ділянки, сплачує до місцевого бюджету земельний податок і у інших контролюючий органах не виникло до нього претензій, однак зазначене не спростовує факту порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу щодо здійснення на земельній ділянці, яка була продана відповідачу, будівництва готельного комплексу у визначений договором строк; і пунктом 4.1. договору купівлі-продажу передбачено, що у випадку невиконання покупцем умов цього Договору, продавець має право розірвати цей Договір в установленому порядку.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Касаційного господарського суду від 30.05.2023 у справі №922/1317/22.

Однак, судова колегія зазначає, що правовідносини у справі №922/1317/22 не є тотожними правовідносинам у справі №922/1344/23.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №922/1317/22 викладено висновки щодо недоцільності розірвання договору оренди під час широкомасштабної воєнної агресії рф на території України та перебування міста Харкова під постійними ворожими обстрілами, враховуючи, і те, що орендар сплачує підвищену орендну плату, про що наголошував орендодавець, заперечуючи проти задоволення позову прокурора про розірвання договору оренди.

У даному ж випадку йдеться про розірвання договору купівлі-продажу внаслідок невиконання відповідачем його умов і нездійснення будівництва ще до 01.06.2018, у той час, як договором чітко визначено, що у випадку невиконання покупцем умов цього Договору, продавець має право розірвати цей Договір в установленому порядку. А у відзиві на позовну заяву Харківська міська рада підтримала позов прокурора про розірвання договору купівлі-продажу.

І саме по собі введення в Україні воєнного стану не може бути підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу як недоцільного (не на часі).

Апелянт також зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), про що свідчать правові позиції, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що частина 1 статті 631 Цивільного кодексу України врегульовує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до пункту 11.1. договору купівлі-продажу, цей Договір є обов`язковим до Сторін в момент його підписання обома сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір купівлі-продажу є чинним.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представник відповідача знову зазначив, що відповідач не відкидав і надалі не відкидає плани щодо будівництва готельного комплексу на спірній земельній ділянці; наразі зазначене є недоцільним з огляду на введення в України воєнного стану.

Однак, звертаючись з даним позовом, прокурор фактично висловив позицію щодо відсутності заінтересованості здійснення відповідачем будівництва готельного комплексу на спірній земельній ділянці.

Матеріали свідчать, що право власності відповідача на спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що договір купівлі-продажу є консенсуальним договором. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вислів у цій нормі "передає або зобов`язується передати", "приймає або зобов`язується прийняти" не означає, що договір купівлі-продажу може бути реальним або консенсуальним за вибором сторін, залежно від того, чи визначили сторони в договорі, що продавець передає майно, чи що він зобов`язується його передати. Натомість це означає, що договором може бути передбачено виконання зобов`язання, що виникає з договору купівлі-продажу, одночасно з укладенням договору або в майбутньому.

І висновки Верховного Суду у постановах, на які посилається апелянт, не суперечать зазначеному.

Поряд з цим, апелянт вважає, що позовна вимога прокурора щодо повернення позивачу земельної ділянки є неналежним способом захисту у справі, про що посилається на відповідну судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18, від 16.11.2022 у справі №308/1927/17 тощо.

Так, у справі №916/667/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "якщо договір, на підставі якого друга сторона набула право власності на майно, розірвано, то друга сторона автоматично не втрачає права власності на це майно, а перша сторона не набуває права власності. При цьому відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України саме власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому позовна вимога про визнання права власності на майно не відповідає належному способу захисту права особи, яка право власності на це майно не набула".

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 378 Цивільного кодексу України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Статтею 653 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки зміни або розірвання договору.

Відповідно до частини 4 цієї статті, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

А частиною 5 вказаної статті визначено, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору купівлі-продажу, у випадку невиконання покупцем умов цього Договору, продавець має право вимагати виконання покупцем своїх обов`язків належним чином, а також відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, або має право розірвати цей Договір в установленому порядку і вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

Отже, обґрунтованими є доводи апелянта, що у спірних правовідносинах позовна вимога про повернення позивачу земельної ділянки не підлягає задоволенню, оскільки саме по собі розірвання договору не має наслідку автоматичної втрати права власності покупця на земельну ділянку, а умовами договору і цивільного законодавства передбачено право продавця вимагати відшкодування збитків, спричинених розірванням договору.

Цивільний кодекс України визначає, що правовим наслідком розірвання договору є припинення зобов`язань сторін, при цьому у сторін відсутнє право вимагати повернення виконаного ними за зобов`язаннями до моменту розірвання договору, і при істотному порушенні договору однією із сторін, друга сторона може лише вимагати відшкодування завданих їх збитків у зв`язку з розірванням договору.

І у позовній заяві прокурор не наводить правової підстави, яка дозволяла б у спірних правовідносинах вимагати повернення земельної ділянки внаслідок розірвання договору.

Однак, суд першої інстанції зазначеному відповідної правової оцінки не надав, і дійшов помилкового висновку, що позовна вимога про повернення земельної ділянки територіальній громаді м. Харкова підлягає задоволенню як похідна від вимоги про розірвання договору купівлі-продажу.

З огляду на викладене, оскаржуване судове рішення в частині задоволеної позовної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,7461 га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний, підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Щодо доводів апелянта про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає таке.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. При цьому, і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові від 20.06.2018 у справі №697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.06.2011 між Харківською міською радою та ТОВ "Веріфікато" було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №15/11, умовами пункту 1.4. якого визначено, що відповідач має виконати будівництво об`єкту в строк до 01.06.2018 року.

Отже, умовами спірного договору з відповідачем було погоджено та чітко визначено строк виконання останнім обов`язку з будівництва об`єкту до 01.06.2018.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що після спливу зазначеного строку, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено не здійснення відповідачем будівництва об`єкту, слід констатувати, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за умовами пункту 1.4. договору в частині дотримання погодженого строку та виникнення права у прокурора та позивача з 01.06.2018 на звернення до суду за захистом.

Тобто, строк позовної давності сплив би 01.06.2021; прокурор звернувся з позовом 10.04.2023.

Однак, з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України № 211 з наступними змінами).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).

Закон №540-ІХ доповнив розділ ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, враховуючи, що 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон № 540-ІХ, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 258, 681 Цивільного кодексу України продовжуються на строк його дії; карантин в Україні був скасований з 01 липня 2023 року, відповідно на час звернення прокурором з позовом строк позовної давності у спірних правовідносинах не сплив.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що позивач міг ще до дати виконання договору проявляти зацікавленість щодо ходу будівництва, оскільки договором купівлі-продажу чітко визначено строк, до якого відповідач мав побудувати готельний комплекс, відповідно саме зі спливом цього строку відповідач вважається таким, що допустив порушення умов договору.

Щодо доводів апелянта, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено письмове опитування позивача як свідка в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України, однак, суд першої інстанції в судовому засіданні 20.06.2023 дозволив представнику позивача обмежитися усною відповіддю на відповідні запитання, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статті 90 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

У додатку до відзиву на позовну заяву відповідачем наведено письмове опитування позивача як свідка в порядку статті 90 ГПК України.

Поряд з цим, відповідач не зазначає, яким чином усні відповіді у судовому засіданні представника позивача на питання відповідача, а не у письмовому вигляді, вплинули на невірну оцінку суду першої інстанції обставин справи, як і не обґрунтовує, яким чином наявність саме письмових відповідей у спірних правовідносинах має значення для вирішення спору по суті.

При цьому, судова колегія враховує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо обставин справи.

Однак, враховуючи, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовної вимоги про повернення земельної ділянки, яка не ґрунтується на положеннях цивільного законодавства та умовах договору, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" слід задовольнити частково; рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23 скасувати в частині задоволеної позовної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку загальною площею 0, 7461га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, та відповідної частини судового збору. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23 слід залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати сторін зі сплати судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 378, 611, 651, 653, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23 скасувати в частині задоволених позовних вимог про:

зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () земельну ділянку загальною площею 0,7461 га з кадастровим номером :01:007:0002, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Банний,

стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; ) витрат зі сплати судового збору у розмірі 23 502, 15грн.

та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 15.08.2023 у справі №922/1344/23 залишити без змін.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веріфікато" () витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 35 253, 23грн (тридцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят три гривні 23коп.).

Повернути справу №922/1344/23 до Господарського суду Харківської області для видачі відповідних судових наказів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.11.2023.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза