ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. Справа№ 910/2033/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар

судового засідання Рибчич А.В.

за участю

представників:

від позивача - Карпухін Я.В.

від відповідача - Мазій К.О.

від третьої особи - Єфіменко О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2"

на рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2023 р. (повний текст складено 08.06.2023 р.)

у справі № 910/2033/23 (суддя - Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2"

до Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" звернулось з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 5700/5 від 19.12.2022 р., зобов`язавши відповідача поновити порушені права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" шляхом відновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.09.2022 р. № 64707306.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що спірний наказ прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки майнові права позивача на нежилі приміщення з № 1 по №8 (групи приміщень №62) (в літ.А), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано судовим рішенням, яке набрало законної сили, на підставі якого і було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 64707306 від 06.09.2022 р. Станом на момент розгляду Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_1 була наявна інформація про судове провадження № 761/4325/22, предметом спору в якому було визнання недійсним договору дарування, на яке скаржник посилався в якості підстави набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, тобто, за наявності вказаних обставин відповідач повинен був ухвалити рішення про відмову в задоволенні скарги.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.06.2023 р. у справі № 910/2033/23 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що Міністерство юстиції України вправі розглядати скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір. Враховуючи те, що рішення державного реєстратора № 64707306 від 06.09.2022 р., щодо якого була подана скарга ОСОБА_1 , було прийнято наказ саме на підставі судового рішення та в той час коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір, тому відповідачем було безпідставно розглянуто скаргу третьої особи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/2033/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" на рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2023 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/2033/23.

До суду 12.07.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/2033/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/2033/23 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2033/23 та призначено до розгляду на 10.10.2023 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 р. розгляд справи № 910/2033/23 відкладено до 25.10.2023 р.

Судовому засіданні 25.10.2023 р. учасники справи надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, після чого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 07.11.2023 р.

У судовому засіданні 07.11.2023 р. учасники справи надали додаткові усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін на третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

У вересні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Київська пересувна механізована колона-2», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2», звернулося до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. позов Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» задоволено; визнано за Приватним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» право власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62), (в літ. А), загальною площею 119,6 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано у ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» нежитлові приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62), (в літ. А), загальною площею 119,6 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. скасовано; відмовлено в позові в частині визнання права власності та закрито провадження у справі в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Верховного Суду від 27.05.2020 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2», яке є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2».

05.03.2021 р. між ОСОБА_3 (далі - дарувальник) та ОСОБА_1 (далі - обдаровувана) було укладено договір дарування будівлі (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору дарувальник передає нежилі приміщення з № 1 по № 8 групи приміщень № 62 в літері А, загальною площею 119,6 кв. м, які знаходяться за адресою: м. Київ, Кудрявський узвіз, 3а, у власність обдаровуваної безоплатно.

Згідно з п. 1.2 договору право власності на об`єкт відчуження переходить до обдаровуваної з моменту нотаріального посвідчення такого договору та державної реєстрації права власності.

Вказаний договір дарування було посвідчено 05.03.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ченцовою Н.А.

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2», яке є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2», задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 15.07.2020 р. в частині відмови у задоволенні вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано і в цій частині позовних вимог залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. В іншій частині позовних вимог постанову Київського апеляційного суду від 15.07.2020 р. залишено без змін.

Позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каравай Надії Володимирівни з заявою про вчинення реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на вищезазначені нежилі приміщення. До вказаної заяви товариством було додано: рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. у справі № 761/35475/18; постанову Верховного Суду від 08.12.2021 р. у справі № 761/35475/18; договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. 07.08.2009 р. за реєстровим № 2242.

На підставі наданих документів, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу прийняте рішення від 06.09.2022 р. № 64707306 щодо державної реєстрації права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62) (в літ. А), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2».

14.10.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою, в якій просила провести перевірку правомірності прийнятого рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каравай Надії Володимирівни; скасувати рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 64707306 від 06.09.2022 р. 12:21:07 про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю 14.10.2022 р., на нежилі приміщення з № 1 по № 3 (групи приміщень №62) літ. А, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каравай Надією Володимирівною.

Наказом Міністерства юстиції України № 5700/5 від 19.12.2022 р. задоволено скаргу ОСОБА_1 від 13.10.2022 р. та скасовано рішення № 64707306 від 06.09.2022 р., прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каравай Надією Володимирівною. Тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Каравай Надії Володимирівні строком на 3 (три) місяці.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що вказаний вище наказ, на думку позивача, прийнято приватним нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства, оскільки майнові права позивача на нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62) (в літ. А), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано судовим рішенням, яке набрало законної сили, на підставі якого було внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 64707306 від 06.09.2022 р. Позивач зазначає, що станом на момент розгляду Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_1 була наявна інформація про судове провадження у справі № 761/4325/22, предметом спору в якому було визнання недійсним договору дарування, який є підставою набуття права власності на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як передбачено п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у редакції, чинній на час проведення 06.09.2022 р. оскаржуваних реєстраційних дій, встановлено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

У відповідності до ч. ч. 2, 8 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставами для відмови в державній реєстрації прав є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці). За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Як передбачено ч. ч. 1, 2, 6, 7, 10 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до суду. Міністерство юстиції України розглядає, в тому числі, скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України здійснюється також перевірка відповідності законодавству у сфері державної реєстрації прав рішень, дій або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, що оскаржувалися до відповідного територіального органу. За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті. У разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про: 1) скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України; 2) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором, або про зобов`язання державного реєстратора виправити допущену ним технічну помилку; 3) зобов`язання державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав усунути допущені ними порушення з визначенням строків виконання такого зобов`язання; 4) тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 р. (далі - Порядок), Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Відповідно до п. 9 Порядку під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно з п. 14 Порядку за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом. Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному вебсайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Як було встановлено вище, у вересні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Київська пересувна механізована колона-2», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2», звернулося до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. позов Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» задоволено; визнано за Приватним акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» звернулося право власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62), (в літ. А), загальною площею 119,6 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувано у ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2» нежитлові приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62), (в літ. А), загальною площею 119,6 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. скасовано повністю; відмовлено в позові в частині визнання права власності; закрито провадження в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Верховного Суду від 27.05.2020 р. скасовано постанову Київського апеляційного суду від 12.12.2019 р. та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р. скасовано та ухвалено нове судове рішення про повну відмову в позові Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона-2».

05.03.2021 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування будівлі.

Постановою Верховного Суду 08.12.2021 р. скасовано постанову Київського апеляційного суду від 15.07.2020 р. в частині відмови у задоволенні вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння і в цій частині позовних вимог залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 р.; в іншій частині позовних вимог постанову Київського апеляційного суду від 15.07.2020 р. залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каравай Надії Володимирівни з заявою про вчинення реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на вищезазначені нежилі приміщення.

На підставі наданих позивачем документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу прийнято рішення № 64707306 від 06.09.2022 р. щодо державної реєстрації права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62) (в літ. А), розташовані за адресою: м. Київ, Кудрявський узвіз, 3а, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2».

11.03.2021 р. до реєстру було внесено запис № 409333535 про обтяження іпотекою нежилих приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62) (в літ. А), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавцем визначено ОСОБА_1 , а іпотедкодерждателем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ваша Аптека", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Таким чином, станом на момент прийняття державним реєстратором рішення № 64707306 від 06.09.2022 р. щодо державної реєстрації права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 8 (групи приміщень № 62) (в літ. А), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська пересувна механізована колона-2» вже був наявний запис про державну реєстрацію нерухомого майна за іншою особою - ОСОБА_1 .

Отже вказані обставини, у відповідності до п. 5 ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є підставою для відмови в державній реєстрації прав, у зв`язку з наявністю правових підстав для такої відмови.

Також скаржник посилається на рішення Конституційного Суду України у справі № 9-р(ІІ)/2022 від 16.11.2022 р. за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Одестеплокомуненерго" щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису статті 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (щодо непорушності права власності), оскільки згідно з п. 2 резолютивної частини вказаного рішення окремий припис п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству" від 12.05.2022 р. № 2255-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення цього рішення. У п. 3 резолютивної частини вказаного рішення Конституційним Судом України постановлено Верховній Раді України протягом шести місяців з дня ухвалення цього Рішення привести нормативне регулювання, установлене п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству" від 12.05.2022 р. № 2255-IX, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд у рішенні (висновку) може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Так, пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що окремий припис п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12.05.2022 р. № 2255-ІХ, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення цього Рішення, то дія цього підпункту втратить чинність 16.05.2023 р.

Отже, станом на момент ухвалення Міністерством юстиції України наказу № 5700/5 від 19.12.2022 р. норма п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" була чинною, а отже, відповідач діяв в межах приписів вказаного нормативно-правового акту.

Крім цього, вказане вище рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає:

- скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України;

- повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами.

Пункт 1 частини 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вказаній редакції застосовується з 26.07.2022 р., до цього часу редакція даного пункту була така: «Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір)».

З аналізу наведеної норми вбачається, станом на момент прийняття наказу Міністерства юстиції України від 19.12.2022 р. № 5700/5 останнє було наділено повноваженнями щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Підставою набуття права власності за рішенням суду повноваження Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг не було обмежено.

Крім цього, у відповідності до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу:

- про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

- про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав);

- про залишення скарги без розгляду по суті.

Враховуючи викладене, оспорюваний наказ є законним та правомірним, оскільки Міністерство юстиції України при розгляді скарги та при прийняті рішення за результатом її розгляду діяло у межах своїх повноважень.

В свою чергу позивачем не було доведено обставин невідповідності оспорюваного наказу відповідача вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу № 5700/5 від 19.12.2022 р. є необґрунтованою, недоведеною та не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2023 р. у справі № 910/2033/23 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2023 р. у справі № 910/2033/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська пересувна механізована колона-2".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.12.2023 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко