ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2023м. ДніпроСправа № 904/4832/23
За позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, м. Краматорськ, Донецька обл. в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до Приватного підприємства "НАФТАТРАНССЕРВІС", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про визнання недійсними пунктів договорів поставки та стягнення грошових коштів

Суддя Золотарьова Я.С.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ПРОЦЕДУРА

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "НАФТАТРАНССЕРВІС" про визнання недійсними пунктів договорів поставки, стягнення грошових коштів у розмірі 13 026,72 грн, з яких 11 276,67 грн - основний борг, 386,49 грн - 3 % річних та 1 363,56 грн - інфляційні втрати та судові витрати.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

В межах строків, передбачених частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, 14.09.2023 позивач усунув недоліки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 320/20717/23.

16.10.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву.

16.10.2023 відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадження з викликом сторін. Відповідач зазначає, що дана справа, не дивлячись на порівняно невелику суму, яка заявляється позивачем до стягнення, є складною, потребує повного та всебічного з`ясування обставин справи, правильного вирішення спору та надання сторонам можливості подати необхідні пояснення і докази у справі. При цьому відповідач наголошує на тому, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

16.10.2023 відповідач подав до суду клопотання, в якому просить суд залучити до участі у справі Державну податкову службу України (04053, Київ, Львівська площа, 8; ідентифікаційний код 43005393) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. Також, відповідно до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 р. № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: здійснює адміністрування податків, зборів, платежів, єдиного внеску, у тому числі проводить відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. Відповідач відмічає, що позивач може набути право стосовно ДПС України та пред`явити вимоги повернення перерахованих до державного бюджету сум ПДВ. Державна податкова служба України, зі свого боку, може вимагати від відповідача сплати штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, тощо.

16.10.2023 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження.

20.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 320/20717/23.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у задоволенні клопотання Приватного підприємства "НАФТАТРАНССЕРВІС" про розгляд справи в порядку загального провадження та про залучення у справу третю особу відмовлено.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв рішення по справі у нарадчій кімнаті.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція прокурора

Прокурор вказує про протиправне отримання відповідачем бюджетних коштів, тривале їх неповернення та про наявність порушень державних інтересів, що зобов`язує прокурора вчинити дії для їх захисту у судовому порядку.

Так, Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням і має визначену законом загальну структуру, у систему якої входить і Військова частина НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 уклала з Приватним підприємством «Нафтатранстсервіс» договори про постачання паливно-мастильних матеріалів № 01-0707, № 02-0707 від 07.07.2022.

Військова частина НОМЕР_1 за вищезазначеними договорами упродовж липня 2022 року після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України сплатила ПП «Нафтатранссервіс» грошові кошти на загальну суму 172 372 грн, в тому числі ПДВ на загальну суму 11 276,67 грн.

Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до п. 1 Положення про військову частину НОМЕР_1 , яке затверджено Наказом Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту № 250 від 20.10.2021 є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, призначена для забезпечення стійкого функціонування транспорту, що використовується в інтересах оборони держави, в мирний час та в особливий період, підпорядковується Голові Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - Адміністрація Держспецтрансслужби).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 178) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану, операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування І застосовується з 24 лютого 2022 року.

Однак, відповідач достовірно знаючи про те, що товар за договорами під час дії правового режиму воєнного стану поставляються Військовій частині НОМЕР_2 для забезпечення транспорту під час воєнного стану, а також те, що такі операції відповідно до Постанови КМУ №178 здійснюються за нульовою ставкою, незаконно отримала, та безпідставно не повернула, незаконно користувалась частиною грошових коштів сплачених її за вказаними договорами, а саме грошовими коштами у вигляді ПДВ - 11 276,67 грн.

З огляду на викладене, прокурор просить визнати недійсним пункт 3.1. Договору № 01-0707 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5 881,31 грн, визнати недійсним пункт 3.1. Договору № 02-0707 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5 395,36 грн, 11 276,67 грн. - основний борг сплаченого ПДВ; 386,49 грн. - 3% річних та 1 363,56 грн. інфляційних втрат на суму основного боргу.

Позиція позивача

Позивач не надав пояснень по суті спору.

Позиція відповідача

Відповідач не погоджується з доводами позивача з огляду на таке.

На час проведення закупівлі, так і на час направлення Відповідачу - ПП «НАФТАТРАНССЕРВІС» проекту договорів від 07.07.2023р. № 01-0707 від 07.07.2022Р. та № 02-0707 від 07.07.2022р. Військова частина знала про існування Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022р. «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану».

Відтак, укладаючи Договори від 07.07.2022р. № 01-0707 та № 02-0707 волевиявлення всіх Сторін Договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі.

Щодо «набуття суми податку на додану вартість без достатньої правової підстави (ст.1212)», відповідач вказує, що процедуру закупівлі без застосування електронної системи проводила саме військова частина, - особа, в інтересах якої Спеціалізована Прокуратура у сфері оборони східного регіону звертається до суду.

Військова частина НОМЕР_1 приймала рішення не тільки про ціну товару, але й здійснення закупівлі з ПДВ.

Відтак, відповідач вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

07.07.2022 Військова частина НОМЕР_1 уклала з Приватним підприємством «Нафтатранстсервіс» (далі - ПП «Нафтатранссервіс», відповідач) договори про постачання паливно-мастильних матеріалів № 01-0707, № 02-0707.

Згідно з п. 1.2. Договору № 01-0707 постачальник, яким є відповідач, зобов`язався поставити замовнику (позивачу) код ДК 021:2015:09130000-9 Нафту і дистилятори, що є паливно-мастильними матеріалами відповідно до специфікації, а замовник зобов`язався прийняти цей товар та здійснити оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору загальна сума закупівлі склала 89 900,00 грн, у тому числі 20% ПДВ - 5 881, 31 гривень.

На виконання цього договору, відповідач поставив обумовлений товар на суму 89 900,00 грн, а позивач сплатив вказані кошти в повному обсязі, включаючи 20% ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 07.07.2022 № 4224 на суму 89 900,00 грн., у т.ч. ПДВ 5 881,31 грн.

Згідно з п. 1.2. Договору № 02-0707 постачальник, яким є відповідач, зобов`язався поставити замовнику (позивачу) код ДК 021:2015:09130000-9 Нафту і дистилятори, що є паливно-мастильними матеріалами відповідно до специфікації, а замовник зобов`язався прийняти цей товар та здійснити оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1. зазначеного договору загальна сума закупівлі склала 82 472,00 грн, у тому числі 20% ПДВ - 5 395,36 гривень.

На виконання цього договору, відповідач» поставив обумовлений товар на суму 82 472,00 грн, а позивач сплатив вказані кошти в повному обсязі, включаючи 20% ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 07.07.2022 № 4230 на суму 82 472,00 грн., у т.ч. ПДВ 5 395, 36 грн.

Загалом військова частина НОМЕР_1 за вищезазначеними договорами упродовж липня 2022 року після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України сплатила ПП «Нафтатранссервіс» грошові кошти на загальну суму 172 372 грн, в тому числі ПДВ на загальну суму 11 276,67 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

Щодо представництва прокурора

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання статті 53 Господарського процесуального кодексу України та частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави в особі Військової частини НОМЕР_1 , яка не вжила заходів щодо стягнення грошових коштів у судовому порядку.

Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням і має визначену законом загальну структуру, у систему якої входить і Військова частина НОМЕР_1 .

А тому, саме вона визначена позивачем у цій справі та саме вона мала б захищати інтереси держави за вказаних у позовній заяві обставин.

З огляду на викладене, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», 16.06.2023 за №07-74 вих-23 та 13.07.2023 за № 07-128 вих-23 скеровано до військової частини НОМЕР_1 повідомлення про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави шляхом повернення зайво сплачених коштів, стягнення відповідних втрат за користування ними відповідачем. При цьому, прокурором надано позивачу розумний строк для вжиття таких заходів та інформування його про результати розгляду повідомлення.

У відповідях від 27.06.2023 № 760 та від 24.07.2023 № 917 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що за вказаними договорами податок на додану вартість ПП «Нафтатранссервіс» не повернуло, а позовні вимоги прокурора про необхідність повернення зайво сплачених коштів підтримує в повному обсязі.

Крім того, з метою виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону повідомила сторін про наявність підстав для представництва інтересів держави та намір звернутися до суду з метою визнання недійсними пунктів договорів та стягнення заборгованості.

Відповідно, суд зазначає, що у прокурора наявні підстави для звернення до суду із позовом на захист інтересів позивача щодо стягнення безпідставно набутих відповідачем бюджетних коштів.

Щодо визнання недійсними додаткових угод

У частині 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частин першої і третьої статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становить умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина п`ята статті 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів а і б пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Відповідно до частини 1 статті 1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із підпунктом "г" підпункту 195.1.2 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оборону України" у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.

З початком відкритої збройної агресії Російської Федерації, підрозділи Державної спеціальної служби транспорту зустріли ворога та активно виконують завдання щодо захисту суверенітету України й наразі.

Саме тому, маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 прийнято постанову Кабінету Міністрів України "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" № 178.

Відповідно до пунктів 1, 2 вищевказаної постанови, до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до п. 1 Положення про військову частину НОМЕР_1 , яке затверджено Наказом Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту № 250 від 20.10.2021 є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, призначена для забезпечення стійкого функціонування транспорту, що використовується в інтересах оборони держави, в мирний час та в особливий період, підпорядковується Голові Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.

Відповідно до пункту 8 Положення про Державну службу спеціальну службу транспорту, затвердженого Указом Президента України "Питання Державної спеціальної служби транспорту" № 873/2004 від 06.08.2004, Адміністрація Держспецтрансслужби є органом управління, який здійснює безпосереднє керівництво Держспецтрансслужбою в мирний час та в особливий період; згідно підпунктом 7 пункту 9 вище зазначеного Указу - здійснює спрямування бюджетних асигнувань структурним підрозділам Держспецтрансслужби та контролює цільове використання бюджетних коштів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державну спеціальну службу транспорту" Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.

Згідно із статтею 2 вищевказаного Закону основними функціями Державної спеціальної служби транспорту в особливий період є забезпечення постійної готовності підрозділів Державної спеціальної служби транспорту до виконання покладених на них завдань.

Згідно пунктом 4 статті 5 постанови Кабінету міністрів України "Про затвердження положення про Міністерство оборони України" Міноборони з метою організації своєї діяльності: забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів і матеріальних ресурсів, в тому числі тих, що передбачені для реалізації проектів, виконання програм, зокрема міжнародних; здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за їх використанням та усунення недоліків і порушень, виявлених органами державного фінансового контролю та правоохоронними органами.

Системний аналіз вказаних норм права засвідчує, що приписи підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Розділу V Податкового кодексу України та приписи постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 поширюються на діяльність органів Державної спеціальної служби транспорту, яким є позивач.

На підставі викладеного, операції з постачання Військовій частині НОМЕР_1 пального за договорами № 01-0707, № 02-0707 від 07.07.2022 оподатковуються за нульовою ставкою, що свідчить про безпідставне включення в ціну вказаних договорів, зазначену в пункті 3.1. кожного договору, суми податку на додану вартість.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим, у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи № 910/22319/16).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, приписи статті 217 Цивільного кодексу України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин.

При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність (існування) договорів № 01-0707, № 02-0707 від 07.07.2022 і без включення до нього умови щодо необхідності сплати ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справи № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20, договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

Зокрема, зміст оспорюваного правочину в цій частині суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним у цій частині.

Оскільки пунктом 3.1 договорів № 01-0707, № 02-0707 від 07.07.2022 до ціни договору всупереч вимогам Податкового кодексу України та постанови КМУ № 178 включено суму ПДВ (11 276,67 грн), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними положень такого договору в частині включення до ціни правочину ПДВ.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у пункті 37 постанови від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Як було зазначено вище, Постанова КМУ № 178 набрала чинності з дня її опублікування і застосовувалась з 24.02.2022.

Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип добросовісності - це загально правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Водночас, відповідач не повернув та не вжив жодних дій до повернення безпідставно набутих коштів і після звернення позивача з вимогою від 22.05.2023 № 597, в якій він просив повернути сплачені кошти у виді податку на додану вартість за вказаними договорами поставки ПДВ у розмірі 11 276,67 грн.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 11 276,67 грн безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурор вказав, що з огляду на кондикційні правовідносини, що скалися між сторонами, до них підлягають застосуванню правила статті 625 Цивільного кодексу України.

Відтак, обґрунтованим є нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення повернення відповідачем вказаної суми грошових коштів за весь час безпідставного користування вказаними коштами.

Так, за договором № 01-0707 від 07.07.2022 перераховано відповідачу ПДВ у розмірі 5 881,31 грн (період нарахування з 08.07.2022 по 28.08.2023) 3% річних становить 201,57 грн; інфляційні втрати становлять 711,16 грн;

За договором № 02-0707 від 07.07.2022 перераховано відповідачу ПДВ у розмірі 5 395,36 грн (період нарахування з 08.07.2022 по 28.08.2023) 3% річних становить 184, 92 грн; інфляційні втрати становлять 652, 40 грн.

З приводу вказаних вимог прокурора суд зазначає таке.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

За змістом статей 625, 1212 Цивільного кодексу України положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Такий правий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Верховний Суд підтвердив аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Суд, перевіривши наданий прокурором розрахунок, доходить висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 8 052 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним пункт 3.1. Договору № 01-0707 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5 881, 31 грн., що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Приватним підприємством "НАФТАТРАНССЕРВІС" (вул. Медова, буд. 48 -а, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50069, ).

Визнати недійсним пункт 3.1. Договору № 02-0707 від 07.07.2022 в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 5 395, 36 грн., що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Приватним підприємством "НАФТАТРАНССЕРВІС" (вул. Медова, буд. 48 -а, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50069, ).

Стягнути з Приватного підприємства "НАФТАТРАНССЕРВІС" (вул. Медова, буд. 48 -а, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50069, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 11 276,67 грн. - основний борг сплаченого ПДВ; 386,49 грн. - 3% річних та 1 363,56 грн інфляційних втрат.

Стягнути з Приватного підприємства "НАФТАТРАНССЕРВІС" (вул. Медова, буд. 48 а, Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50069, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, буд. 21, Краматорськ, Донецька область, 84333; рахунок UA0025746, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, ) судовий збір в сумі 8 052 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя Я.С. Золотарьова