ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 911/2017/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Мотлях О.О.;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: Коваль Н.Т.,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа»

на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року (повний текст складено 01.08.2023 року)

у справі №911/2017/22 (суддя Грабець І.В.)

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - третя особа) про стягнення заборгованості у сумі 4151154,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем обов`язку щодо компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період з грудня 2016 року до березня 2017 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 3 731 799,13 грн боргу, 47 068,07 грн трьох процентів річних, 372 287,00 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 62 267,31 грн витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 та ухвалити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що суд першої інстанції при ухваленні спірного рішення не взяв до уваги відповідні обставини, зокрема, чому у випадку відсутності номінації позивача не припинив транспортування природного газу, як це передбачено п. 1 гл. 1 розділу Х Кодексу ГТС; чому починаючі з 2016 року по даний час всі акти звіряння взаєморозрахунків між відповідачем та позивачем підписані без будь-яких застережень і про наявність заборгованості і жодній графі не згадувалось?

Крім того, за твердженням скаржника в провадженні суду перебувала справа між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. За результатами розгляду справи №911/2386/19 рішенням Господарського суду Київської області від 20.02.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У зазначеному рішенні, яке набрало законної сили було чітко встановлено, що фізичне отримання газу відповідачем у позивача виключається.

При цьому, скаржник наголосив, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що пролягало у застосуванні до спірних правовідносин ч. 2 ст. 8 Закону України №1730 у редакції Закону №1639-ІХ, за умов того, що неможливо застосування до спірних правовідносин даний закон, як такий, що не має зворотної дії в часі, відповідно Закон є таким, що не відповідає Конституції України, Господарському кодексу України та Цивільному кодексу України.

Також за твердженням представника скаржника, позивач жодного разу не повідомляв Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» про виникнення негативного небалансу, чи про порушення порядку відбору природного газу із газотранспортної системи, не надсилалися й розрахунки вартості послуг балансування як це передбачено положеннями законодавства, зокрема Кодексу газотранспортної системи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року сформовано колегію у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.08.2023 року апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3632/23 від 07.09.2023 року у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/2017/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 року апеляційну скаргу у справі № 911/2017/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа» на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 своєю ухвалою від 11.09.2023 року.

25.09.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

При цьому, представник позивача, зокрема зазначив, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт споживання відповідачем природного газу у період з грудня 2016 року по березень 2017 року в обсязі 3985,579 тис. куб. метрів.

Більше того, за твердженням представника позивача, Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Закон України №1730) Комунальному підприємству Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа» було надано строк для здійснення оплати компенсації вартості відібраних без номінації обсягів природного газу, рівними частинами протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021 року, що так і не було здійснено відповідачем, у зв`язку з чим в АТ «Укртрансгаз» виникло законне право на вимогу про стягнення простроченої за 11 місяців заборгованості на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України №1730.

Жодна норма діючого законодавства України не надає право Комунальному підприємству Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа» використовувати природний газ безоплатно, при цьому отримувати плату за надані послуги теплопостачання від споживачів, зважаючи, що більша частина вартості наданих відповідачем послуг споживачам, становить саме вартість використаного природного газу.

Так, Комунальним підприємством Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа» не надано суду доказів сплати грошових коштів на рахунок АТ «НАК «Нафтогаз України» за нібито отриманий природний газ в обсязі 3985,579 тим. куб.м. за період грудень 205 року - березень 2017 року.

При цьому, твердження скаржника, що Закон України №1730 нібито не відповідає Конституції України є безпідставними, недоведеними та не заслуговують на увагу.

Водночас, представник позивача наголосив, що актуальна судова практика підтверджує правомірність застосування Закону України №1730, враховуючи, що підприємства теплоенергетики використали природний газ у спірний період, та не сплатили вартість вказаних обсягів природного газу будь-якому учаснику ринку природного газу, в тому числі і АТ «НАК «Нафтогаз України».

З огляду на викладене, за твердженням представника позивача при здійсненні правосуддя у справі №911/2017/22 суд першої інстанції вірно визначив та правильно застосував норми матеріального права, забезпечив справедливий, об`єктивний, з дотриманням норм процесуального права та прав сторін судового процесу розгляд справи, здійснив повне, всебічне з`ясування обставин, що мають значення для справи та аналіз доказів, на які посилалися сторони, як на підставу для своїх вимог і заперечень, а отже оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, ухваленим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права.

27.09.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника третьої особи до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник третьої особи просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

При цьому, представник третьої особи, зокрема зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що НАК «Нафтогаз України» у спірний період на спірні обсяги газу номінації не видавала та правомірно не вдавався до оцінки наявності/відсутності правових підстав для видачі таких номінацій.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звертає увагу апеляційного суду, що вже є сформована Верховним Судом практика щодо застосування ч. 2 ст. 8 Закону України №1730, зокрема справа №914/1940/22.

Водночас, рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року за своїм змістом повністю відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом у справі №914/1940/22.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, розглядаючи справу №911/2017/22, дав оцінку наданим сторонам доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставною для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

09.10.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшли письмові заперечення на відзив третьої особи, відповідно до яких представник скаржника, зокрема зазначив, що встановлювати факти, що природний газ у спірний період був відібраний від АТ «Укртрансгаз» порушить не лише принцип юридичної визначеності, а й поставить під сумнів судові рішення по справі №911/656/17 та №911/2386/19, які набрали законної сили.

Крім того, представник скаржника зазначив, що за природний газ в спірний період повинен сплатити саме АТ «НАК «Нафтогаз України», якому необхідно лише підписати акти прийому-передачі природного газу.

16.10.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшли письмові заперечення на відзив позивача, відповідно до яких представник скаржника, зокрема зазначив, що підставою несплати АТ «ЕНАК «Нафтогаз України» за природний газ в спірний період є повернення та не підписання ними актів прийому-передачі природного газу, а також подані ними позови до суду, в яких предметом розгляду справи був спірний природний газ.

При цьому, представник скаржника вказав, що за природний газ в спірний період повинно сплатити саме АТ «НАК «Нафтогаз України», якому необхідно лише підписати акти прийому-передачі природного газу.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4203/23 від 16.10.2023 року, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2017/22.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду:головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Під час дослідження матеріалів справи суддею Майданевичем А.Г. заявлено самовідвід від розгляду справи № 911/2017/22 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути в зв`язку з тим, що близькі родичі судді працюють в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 hjre заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 - задоволено. Матеріали справи № 911/2017/22 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з задоволенням заяви судді Майданевича А.Г. про самовідвід від розгляду даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 hjre апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа" у справі №911/2017/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа" у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М. Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа» на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 призначив на 22.11.2023 року своєю ухвалою від 20.10.2023 року.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні 22.11.2023 року Північного апеляційного господарського суду заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Представник скаржника в судове засідання 22.11.2023 року не прибув про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений найденим чином, зокрема надсиланням ухвали від 05.10.2023 року на відповідну адресу, що підтверджується довідкою про надсилання електронного документу (наявна в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Правовідносини, що виникають між оператором газотранспортної системи та суб`єктами ринку природного газу, регулюються положеннями Кодексу газотранспортної систем, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про ринок природного газу, а також Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2496 від 30.09.2015 року.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу, незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу І Кодексу ГТС, експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно ст. 5 розділу 1 глави І Кодексу ГТС, номінацією визнається попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.

Відповідно до ст.1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Пунктом 33 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року (далі - Правила), підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що захищені споживачі - побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідач є захищеним споживачем природного газу, оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником та постачальником теплової енергії та гарячої води для задоволення потреб територіальних сіл, селищ, міст Київської області, що підтверджується статутом відповідача та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копії яких долучені до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 17.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» (споживач) був укладений договір №1773/1617-ТЕ-17 постачання природного газу (далі договір від 17.10.2016 року), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" була змінена назва на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 1.2 договору від 17.10.2016 року, природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 2.1 договору від 17.10.2016 року постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 3994 тис. куб. метрів (три мільйони дев`ятисот дев`яносто чотири тисячі куб. метрів), в тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): місяць: жовтень; обсяг: 266,8; місяць: листопад; обсяг: 594,1; місяць: грудень; обсяг: 823,6; місяць: ІV кв. 2016 р.; обсяг: 1 684,5; місяць: січень; обсяг: 879,6; місяць: лютий; обсяг: 777,8; місяць: березень; обсяг: 652,1; місяць: І кв. 2017 р.; обсяг: 2 309,5.

Плановий обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін (п. 2.3 договору від 17.10.2016 року).

Відповідно до п. 2.4 договору від 17.10.2016 року, допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі +/- 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого третьою особою планового обсягу без узгодження сторін.

Пунктом 3.1 договору від 17.10.2016 року встановлено, зокрема, що право власності на природний газ переходить від третьої особи до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

28.10.2016 року між відповідачем та третьою особою був укладений договір №1824/1617-БО-17 постачання природного газу (далі - договір від 28.10.2016 року), відповідно до умов якого, третя особа зобов`язувалась поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору від 28.10.2016 року, природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно п. 2.1 договору від 28.10.2016 року третя особа передає відповідачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 1670,0 тис. куб. метрів (один мільйони шістсот сімдесят тисяч куб. метрів), в тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): місяць: жовтень; обсяг: 115,0; місяць: листопад; обсяг: 250,0; місяць: грудень; обсяг: 345,0; місяць IV кв. 2016 р.; обсяг: 710,0; місяць: січень; обсяг: 365,0; місяць: лютий; обсяг: 325,0; місяць: березень; обсяг: 270,0; місяць: І кв. 2017 р.; обсяг: 960,0.

Плановий обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін (п. 2.3 договору від 28.10.2016 року).

Відповідно до п. 2.4 договору від 28.10.2016 року, допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі +/- 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого третьою особою планового обсягу без узгодження сторін.

Згідно п. 3.1 договору від 28.10.2016 року право власності на природний газ переходить від третьої особи до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

16.02.2017 року між відповідачем та третьою особою був укладений договір №1931/1617-КП 17 постачання природного газу (далі - договір від 16.02.2017 року), відповідно до умов якого, третя особа зобов`язувалась поставити відповідачу у 2017 році природний газ, а відповідач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.1 договору від 16.02.2017 року, третя особа зобов`язується поставити відповідачеві у 2017 році природний газ, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору від 16.02.2017 року, природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Пунктом 2.1 договору від 16.02.2017 року встановлено, що третя особа передає відповідачу з 01.02.2017 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 65,0 тис.куб. метрів (шістдесят п`ять тис. куб. метрів), в тому числі за місяцями (тис.куб.метрів): місяць: січень; обсяг: ---; місяць: лютий; обсяг: 35,0; місяць: березень; обсяг: 30,0; місяць: І кв. 2017 р.; обсяг: 65,0.

Згідно з п. 2.3 договору від 16.02.2017 року, перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п. 2.1, може змінюватися за ініціативою відповідача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу.

Відповідно до п. 2.4 договору від 16.02.2017 року, допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +/- 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), від підтвердженого третьою особою планового обсягу без узгодження сторін.

Згідно з абз. 1 глави І розділу VIII Кодексу ГТС, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Відповідно до п. 5 глави І розділу VIII Кодексу ГТС, договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Пунктом 45 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу (абз. 62 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Пунктом 9 глави І розділу VIII Кодексу ГТС встановлено, що замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; вчинення дій з врегулювання добового небалансу.

Згідно з п. 1 глави І розділу IX Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що укладення договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також подання та підтвердження номінацій, є необхідними передумовами для споживання/відбору природного газу в межах газотранспортної системи.

01.04.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, згідно з умовами якого позивач зобов`язувався надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а відповідач зобов`язувався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17" №742-р від 05.10.2016 року, для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі третя особа) та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 року № 357 Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії (Офіційний вісник України, 2016 року, № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації.

Разом з цим, відповідачем не були отримані номінації, що підтверджується номінаціями постачання обсягів природного газу підприємствам теплоенергетики виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), копії яких долучені до матеріалів справи, а також не заперечувалось представниками учасників справи.

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, зокрема, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" №758 від 01.10.2015 року, №187 від 22.03.2017 року та №867 від 19.10.2018 року, відповідно до яких, третю особу було зобов`язано постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, у тому числі комунальному підприємству Київської обласної ради Переяслав-Хмельницьктепломережа.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у спірний період та до 31.12.2019 року позивач виконував функції оператора ГТС, який здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

З метою запровадження комплексу організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення в Україні, ухвалено Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 №1730-VIII (далі - Закон №1730), а згодом Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-IX (далі - Закон №1639).

Відповідно до ст. 1 Закону України №1730-VIII, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Відповідно до ст. 2 Закону України №1730-VIII, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Законом №1639 внесено зміни до Закону №1730, які розширили сферу його дії, у тому числі шляхом викладення, зокрема, ст. 8 вищевказаного Закону доповнена ч. 2, відповідно до якої, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 01.12.2015 року по 31.12.2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Частиною 3 ст. 8 Закону України №1730-VІІІ встановлено, що обсяги природного газу, зазначені в частині другій цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України №1730-VІІІ, різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена частиною другою цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 року включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню в обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 року включно.

Аналіз наведених приписів Закону №1730-VIII дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень статті 8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 року включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015 року -31.12.2019 року; 4) строк оплати настав з 01.10.2021 року.

Вказане свідчить про те, що відповідно до зазначеної норми закону підприємства, які виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, мають обов`язок оплатити особі, яка виконувала функції оператора ГТС до 31.12.2019 року, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за наявності таких умов:

- відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015 року - 31.12.2019 року;

- відбір природного газу відбувся без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів.

Такий обов`язок споживача виник безпосередньо із закону і не залежить від наявності чи відсутності постачальника природного газу на період споживання та договору із ним.

Таким чином, з урахуванням вставлених обставин справи, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 8 Закону №1730-VIII у редакції Закону №1639-ІХ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2023 року у справі №914/1940/22.

Слід зазначити, що позов у даній справі пред`явлено на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» №1730-VIII від 03.11.2016 року зі змінами, внесеними Законом №1639 від 14.07.2021 року, яка визначає обов`язок споживача, який здійснив відбір природного газу без поданих постачальником газу номінацій та з яким не було підписано акту приймання-передачі щодо таких обсягів, компенсувати їх вартість особі, яка здійснювала функцію оператора ГТС до 31.12.2019 року незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, а також незалежно від того, з чиєї вини номінації не були видані та Акти не були підписані, чим спростовуються твердження скаржника про неможливість стягнення з нього відповідних сум без підписання договору про врегулювання.

Враховуючи викладене, для спростування позовних вимог, відповідач мав подати докази подання постачальником номінацій на зазначені обсяги природного газу та акти приймання-передачі природного газу, підписані між постачальником природного газу і відповідачем, яких, як свідчать матеріали справи, відповідачем подано не було.

Щодо твердження скаржника, що в провадженні суду перебували справи між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, які набрали законної сили та в них було чітко встановлено, що фізичне отримання газу відповідачем у позивача виключається, колегія суддів відзначає наступне.

Так, колегією суддів встановлено, що рішенням суду в справі №911/656/17 від 22.05.2017 року позивачу було відмовлено в задоволенні вимог до відповідача про стягнення заборгованості, у зв`язку з несанкціонованим відбором природного газу, рішенням суду в справі №911/2386/19 від 20.02.2020 року позивачу було відмовлено в задоволенні вимог до відповідача про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно в натурі та відшкодування вартості такого майна, а звертаючись до суду із цією заявою, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу.

При цьому, колегія суддів відхиляє як необґрунтоване твердження відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин Закону №1730, як такого, що не має зворотної дії в часі, відповідно Закон є таким, що не відповідає Конституції України, Господарському кодексу України та Цивільному кодексу України.

Закріплений у ст. 58 Конституції України принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі "lex ad praeterian non valet" полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп, від 09.02.1999 року №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 Цивільного кодексу України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства:

1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність;

2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства (висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

Слід також врахувати, що за вимогами ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином у контексті спірних правовідносин колегія суддів зазначає про те, що внесення змін до законодавства шляхом його доповнення щодо особливостей врегулювання відносин підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) на ринку природного газу, свідчить про те, що по-перше, такі зміни поширюються на правовідносини, що виникли з 01.12.2015 року по 31.12.2019 року, тобто підлягають обов`язковому застосуванню виключно до правовідносин які виникли до набрання ними законної сили; по-друге, що до їх запровадження, ці відносини не були врегульовані таким чином.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2023 року у справі №914/1940/22.

Посилання скаржника на відповідні обставини, зокрема, чому у випадку відсутності номінації позивача не припинив транспортування природного газу, як це передбачено п. 1 гл. 1 розділу Х Кодексу ГТС; чому починаючі з 2016 року по даний час всі акти звіряння взаєморозрахунків між відповідачем та позивачем підписані без будь-яких застережень і про наявність заборгованості і жодній графі не згадувалось, не спростовує висновків суду, зокрема, що Закон не ставить вказаний обов`язок у залежність від того, з чиєї вини номінації не були видані, а Акти не були підписані, вартість природного газу має бути оплачена відповідачем відповідно до умов Закону №1730.

З огляду на викладене, також не заслуговує на увагу твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що позивач жодного разу не повідомляв Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» про виникнення негативного небалансу, чи про порушення порядку відбору природного газу із газотранспортної системи, не надсилалися й розрахунки вартості послуг балансування як це передбачено положеннями законодавства, зокрема Кодексу газотранспортної системи.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, обсяги відбору відповідачем природного газу за період з грудня 2016 року до березня 2017 року підтверджуються, зокрема:

- зведеним реєстром місячних обсягів газу, що надані в точку виходу до газорозподільної системи ПАТ "Київоблгаз" (56ZG-DSO-180000C) за грудень 2016 року;

- реєстром обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" із мереж ПАТ "Київоблгаз" в січні 2017 року, лютому 2017 року;

- звітом про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київоблгаз" (56ZG-DSO-180000C) між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі їх по контрагентів (споживачів) за березень 2017 року.

Так, відповідач за період з грудня 2016 року до березня 2017 року спожив 3 985,579 тис. куб. м. природного газу, на загальну суму 24 426 321,60 грн, які він був зобов`язаний сплатити протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021 року, щомісяця рівними частинами, відповідно до положень ч. 2 ст. 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" №1639-IX.

Звертаючись із заявою до суду, позивач просив стягнути з відповідача борг за відібрані без номінацій обсяги природного газу за період з жовтня 2021 року до серпня 2022 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за вищевказаний період борг відповідача перед позивачем становив 3731799,17 грн (за розрахунком суду).

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки позивачем сума боргу визначена в розмірі 3 731 799,13 грн, то стягненню підлягає саме ця сума.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 3 731 799,13 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 47 068,07 грн трьох процентів річних та 372 287,00 грн інфляційних втрат, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Три проценти річних за жовтень 2021 року, враховуючи період заборгованості з 01.11.2021 року до 01.09.2022 року, складає 305 днів, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 8 504,60 грн;

- за листопад 2021 року, враховуючи період заборгованості з 01.12.2021 року до 01.09.2022 року, складає 275 днів, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 7 668,08 грн;

- за грудень 2021 року, враховуючи період заборгованості з 01.01.2022 року до 01.09.2022 року, складає 244 дні, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 6 803,68 грн;

- за січень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.02.2022 року до 01.09.2022 року, складає 213 днів, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 5 939,28 грн;

- за лютий 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.03.2022 року до 01.09.2022 року, складає 185 днів, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 5 158,53 грн;

- за березень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.04.2022 року до 01.09.2022 року, складає 154 дні, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 4 294,13 грн;

- за квітень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.05.2022 року до 01.09.2022 року, складає 124 дні, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 3 457,61 грн;

- за травень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.06.2022 року до 01.09.2022 року, складає 93 дні, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 2 593,21 грн;

- за червень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.07.2022 року до 01.09.2022 року, складає 63 дні, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 1 756,69 грн;

- за липень 2022 року, враховуючи період заборгованості з 01.08.2022 року до 01.09.2022 року, складає 32 дні, тому три проценти річних від суми 339 254,47 грн становлять 892,29 грн,

а разом 47 068,10 грн (за розрахунком суду).

Оскільки позивачем три проценти річних визначені в розмірі 47068,07 грн, то як правильно встановлено судом першої інстанції, стягненню підлягає саме ця сума.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Так, сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, за жовтень 2021 року, за період з 01.11.2021 року до 01.09.2022 року: у листопаді 2021 року - 100,8%; грудні 100,6%; січні 2022 року 101,3%; лютому 101,6%; березні - 104,5%; квітні 103,1%; травні 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 67 489,18 грн;

- за листопад 2021 року, за період з 01.12.2021 року до 01.09.2022 року: у грудні 2021 року 100,6%; січні 2022 року 101,3%; лютому 101,6%; березні - 104,5%; квітні 103,1%; травні 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн., складає 64 261,05 грн.;

- за грудень 2021 року, за період з 01.01.2022 року до 01.09.2022 року: у січні 2022 року 101,3%; лютому 101,6%; березні - 104,5%; квітні 103,1%; травні 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 61 854,40 грн;

- за січень 2022 року, за період з 01.02.2022 року до 01.09.2022 року: у лютому 2022 року 101,6%; березні - 104,5%; квітні 103,1%; травні 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 56 707,90 грн;

- за лютий 2022 року, за період з 01.03.2022 року до 01.09.2022 року: у березні 2022 року - 104,5%; квітні 103,1%; травні 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 50 471,29 грн;

- за березень 2022 року, за період з 01.04.2022 року до 01.09.2022 року: у квітні 2022 року 103,1%; травні 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 33 688,84 грн;

- за квітень 2022 року, за період з 01.05.2022 року до 01.09.2022 року: у травні 2022 року 102,7%; червні 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 22 475,22 грн;

- за травень 2022 року, за період з 01.06.2022 року до 01.09.2022 року: у червні 2022 року 103,1%; липні 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 12 965,29 грн;

- за червень 2022 року, за період з 01.07.2022 року до 01.09.2022 року: у липні 2022 року 100,7%; серпні 101,1%, від суми заборгованості 339 254,47 грн, складає 2 374,78 грн, а разом 372 287,95 грн (за розрахунком суду).

Оскільки позивачем сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, визначена в розмірі 372 287,00 грн, то як правильно встановлено судом першої інстанції стягненню підлягає саме ця сума.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Поновити дію Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року у справі №911/2017/22.

5. Матеріали справи №911/2017/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 05.12.2023 року.