ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/989/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Бура Д.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Мастюгін Д.І. (адвокат)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ»

до російської федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643)

про стягнення 215881,02 грн.

Зміст позовних вимог та заперечень.

25 липня 2023 року через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ» до Російської Федерації ( м. Москва) про відшкодування збитків на суму 215881,02 грн., які завдані збройною агресією держави відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ "АГРО ДИСТРИБУЦІЯ" посилається на те, що внаслідок ракетних та авіаційних ударів Російської Федерації, що відбулись 24.02.2022 та 25.02.2022 по елеватору, зерно, яке належить позивачу було знищене, чим завдано останньому майнової шкоди, як власнику майна.

Рух справи.

25.07.2022 до суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою від 31.07.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №906/989/23 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; повідомлено відповідача про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації на вебсайті судової влади України.

У зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряді інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів про відкриття провадження в справі № 906/989/23 дипломатичними каналами, суд дійшов висновку про повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідно до частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

10.10.2023 суд ухвалив прийняти до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову, в якій позивач просить стягнути з відповідача 215881,02грн. майнової шкоди, що в еквіваленті на долари США становить 7379,31 доларів США. .

У судовому засіданні 31.10.2023 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про розгляд справи був повідомлений шляхом публікації оголошення на вебсайті судової влади України.

Встановлені судом обставини.

27.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРТТРАНСБУД" (зерновий склад) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ» (поклажодавець, позивач) укладено договір №33/2021 складського зберігання, за умовами якого поклажодавець зобов`язується передати, а зерновий склад зобов`язується прийняти на зберігання за заліковою вагою зернові, зернобобові, круп`яні та олійні культури (надалі - зерно), а саме: пшеницю, та надати послуги за тарифами, передбаченими в додатку №1 до цього договору і в установлений термін повернути зерно поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством України (п. 1.1. договору).

Назва зерна, що передається на зберігання, його фізична, залікова вага та його якісні показники зазначаються у складських документах, що видаються Зерновим складом поклажодавцю (п. 1.2. договору).

Зерно передається поклажодавцем на зберігання і приймається зерновим складом за адресою: Житомирська область, Овруцький район, с.Радчиці, вул.Шевченка, 39 (п.1.3 договору).

Надання послуг зерновим складом починається з дня, коли поклажодавець передав зерно за товарно-транспортною накладною або переоформив зберігання зерна за актом приймання-передачі зерна (п. 1.7. Договору складського зберігання).

Близько четвертої години ранку 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала повномасштабне вторгнення в Україні, в тому числі в Житомирській області, що супроводжувалося ракетними та авіаційними ударами по всій території України.

25.02.2022, внаслідок авіаційного бомбардування ракетами Російської Федерації будівель та споруд з виробництва комбікормів ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" в с.Радчиці по вул.Шевченка, 39 було пошкоджено майно Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ».

25.02.2022 за вих №70/5 ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" надіслало позивачу лист, в якому зазначило про те, що станом на 24.02.2022 на елеваторі зберігається зерно ТОВ «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ»: пшениця нестандартна - 25820кг (а.с.24).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань Слідчим відділом УСБУ у Житомирській області 27.02.2022 о 16:47:02 зареєстровано кримінальне провадження 0000039 за фактом вчиненого кримінального правопорушення за ч.1 ст.438 КК України ( а с. 11).

28.02.2022 ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" було утворено комісію для визначення руйнування/пошкодження майна, рішення якої оформлено протоколом (актом) за вих. №71 (а.с.32).

01.07.2022 комісією, що створена та діє згідно наказу ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" №14/1-к від 30.06.2022 проведено огляд зерна (пшениці), яке належить ТОВ «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ» та зберігалось в зерносховищах ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" згідно договору складського зберігання №33/2021 від 27.09.2021, та було ушкоджено/знищено внаслідок авіаційного удару Російської Федерації по будівлям та спорудам ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" 25.02.2022 (а.с.25).

За результатами проведеного огляду складено акт огляду зерна та насіння від 01.09.2022, встановлено, що станом на 25.02.2022 на зберіганні знаходилося зерно сільськогосподарських культур, яке належало ТОВ «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ», в наступних об`ємах: пшениця нестандартна - 25,82т. 01.07.2022 проведено огляд місця зберігання пшениці, відібрано проби та проведено її лабораторний аналіз. Результати лабораторного аналізу зерна наступні: органолептичні показники не є властивими здоровому насінню (зерно вкрите пліснявою, має прілий, горілий, кислий запах); змінений колір не відповідає сортовим ознакам; волога від 22% ; зіпсовані зерна від 95% до 100%. Дана пшениця не відповідає нормам діючого ДСТУ 3768:2019, вона знищена під впливом вогню та не може бути використана в продовольчих та кормових цілях. Комісією запропоновано утилізувати та списати з бухгалтерського обліку зерно пшениці нестандартної в кількості 25,82 тон, яка належить ТОВ «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ» (а.с.25).

Згідно з висновком експерта від 20.10.2022 №1919/2144-2146/22-25, складеного за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000039, розмір матеріальних збитків заподіяних майну (зерну) ТОВ «АГРО ДИСТРИБУЦІЯ» внаслідок руйнування (пошкодження) об`єктів ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" 25.02.2022 складає 215881,02 грн (а.с.37).

Позивач у позовній заяві зазначив, що оскільки оцінені збитки беззаперечно спричинені військовою агресією Російською Федерацією проти України, то відповідальною за них є Російська Федерація, як держава, і саме вона має відшкодувати ці збитки у розмірі 215881,02грн, що станом 25.02.2022 (на дату завдання шкоди) становить 7379,31 дол. США.

Висновки суду та норми права.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року Про Заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Відповідно до статей 1 та 2 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У преамбулі Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" вказано, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи №902/761/18, від 20.08.2020 зі справи №914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

24.02.2022 Головним слідчим управлінням Служби Безпеки України у зв`язку з вторгненням збройних сил російської федерації на територію північних, східних та південних областей України, нанесенням авіаційних та артилерійських ударів, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження за фактами: посягання на територіальну цілісність і недоторканність України (ч.3 ст.110 Кримінального кодексу України), ведення агресивної війни (ч.2 ст.437 Кримінального кодексу України).

В даному випадку матеріалами справи підтверджується, що саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації (авіаційного бомбардування) зазнало пошкоджень майно ТОВ "АГРО Дистрибуція" (зерно пшениці), що зберігалось в зерносховищах ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" за адресою: 11106, Житомирська область, с.Радчиці, вул.Шевченка, 39 на підставі договору складського зберігання №33/2021 від 27.09.2021.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі №686/10520/15-ц.

Cуд враховує, що захист права власності гарантується першою статтею Додаткового протоколу до Європейської конвенції з прав людини, а відповідальність за порушення вказаного права покладається безпосередньо на державу і настає у тому випадку, коли будь-яке діяння держави має своїм прямим наслідком застосування до особи забороненого поводження.

Крім того, згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому, як на воюючу сторону. Відтак, стягнення відповідної шкоди також має здійснюватись із держави в цілому, за рахунок усіх наявних у неї активів, зокрема і майна підрозділів специфічного апарату держави, який реалізує її функції, в тому числі як державних органів, так і інших підприємств, організацій, установ, які реалізовують відповідні державні функції.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до наведених положень Цивільного кодексу України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

За таких умов, пред`явлення позовних вимог до Російської Федерації як до держави в цілому не лише відповідає положенням матеріального закону, але являє собою ефективний спосіб захисту права позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності.

Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

Позивач надав суду висновок експерта від 20.10.2022. за №1919/2144-2146/22-25 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000039, складений на підставі постанови старшого слідчого-криміналіста Слідчого відділу УСБУ в Житомирській області від 19.09.2022.

Судом встановлено, що на вирішення судового експерта було поставлено наступне питання: який розмір матеріальних збитків, заподіяних ТОВ "АГРО Дистрибуція", внаслідок руйнування (пошкодження) об`єктів ТОВ "ПОРТТРАНСБУД", за адресою: вул.Шевченка, 39, с. Радчиці, Коростенського р-ну Житомирської області, 25.02.2022 близько 13:15год. ?

У дослідницькій частині висновку експерта від 20.10.2022 за №1919/2144-2146/22-25 вказано, що експерт визначає розмір матеріальних збитків, заподіяних майну ТОВ "АГРО Дистрибуція" на підставі поданих документів: акту огляду зерна та насіння від 01.07.2022; копії книги кількісно-якісного обліку ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" в розрізі контрагента ТОВ "АГРО Дистрибуція" (культура - пшениця нестандартна) за 24.02.2022 рік; копії довідки №70/5 від 25.02.2022, що видана ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" щодо кількості пшениці на елеваторі, картки аналізу зерна №80 від 01.07.22.

Згідно акту огляду зерна та насіння від 01.07.2022, книги кількісно-якісного обліку ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" в розрізі контрагента ТОВ "АГРО Дистрибуція" (культура - пшениця нестандартна) за 24.02.2022 рік, довідки №70/5 від 25.02.2022, станом на момент скоєння руйнувань 25.02.2022 на зберіганні ТОВ "АГРО Дистрибуція" знаходилась пшениця нестандартна в кількості 25,82 тонни, що належить ТОВ "АГРО Дистрибуція".

За даними Акту огляду зерна та насіння від 01.07.2022, складеного за участю представників "ПОРТТРАНСБУД" та ТОВ "АГРО Дистрибуція" та за результатами проведеного лабораторного аналізу відібраних проб (картки аналізу зерна №80 від 01.07.2022) досліджуваної пшениці, встановлено, що вищезазначене зерно, що знаходилось на зберіганні ТОВ "ПОРТТРАНСБУД", має ознаки плісняви, прілий запах, повністю втратило свої товарні властивості під впливом вогню та води, не може бути використане в продовольчих та кормових цілях, та не відповідає нормам ДСТУ 3768:2019.

Згідно із заключною частиною висновку експерта від 20.10.2022 за №1919/2144-2146/22-25 розмір матеріальних збитків (шкоди) заподіяних ТОВ "АГРО Дистрибуція", внаслідок руйнування (пошкодження) об`єктів ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" 25.02.2022 складає 215881,02 грн.

Суд констатує, що висновок експерта від 20.10.2022 за №1919/2144-2146/22-25 підготовлений у межах кримінального провадження №0000039 від 27.02.2022 особою, яка є атестованим судовим експертом, який, в свою чергу, був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а сам висновок відповідає положенням статті 98 ГПК України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частина 2 ст.224 Господарського Кодексу України встановлює, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До розміру реальних збитків (втрат, які позивач зазнав у результаті знищення його майна) належить сума у розмірі 215881,02 грн.

Підсумовуючи викладене, суд встановив, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків у даному випадку є законною, обґрунтованою та документально доведеною; крім того є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відповідного відшкодування.

Що стосується валюти стягнення суд зазначає наступне.

Загальний збиток, який було нанесено позивачу внаслідок руйнування (пошкодження) Російською Федерацією об`єктів ТОВ "ПОРТТРАНСБУД" складається із вартості пошкодженого та знищеного зерна позивача та становить 215881,02грн, що є еквівалентом 7379,31 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США станом на 25.02.2022 (на момент завдання шкоди).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті при існуванні іноземного елемента у відносинах.

Зважаючи на повний розрив дипломатичних відносин між Україною та країною-агресором очевидним є те, що стягнення з Російської Федерації грошових коштів в гривні є неможливим, через неможливість конвертації російських платіжних засобів в гривню, з метою забезпечення реального відновлення порушеного права позивача, зважаючи на те, що долари США є грошовою валютою, яка знаходиться в обігу у більшості країн світу, суд вважає за можливе стягнути грошові кошти з відповідача в доларовому еквіваленті за курсом НБУ на дату завдання матеріальних збитків.

Щодо звільнення позивача від сплати судового збору за позовом про відшкодування збитків, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з порушенням права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно, судовий збір у розмірі 3238,22 грн суд присуджує стягнути з Російської Федерації в дохід Державного бюджету України.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката, на підставі договору про надання правової допомоги №4/23 від 30.06.23 в розмірі 40000,00грн., що є еквівалентом 1093,84 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США .

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача 40000,00грн. витрат на правничу допомогу та зазначив, що докази понесення таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ст.129 ч.8 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки станом на день ухвалення рішення доказів понесення витрат на правничу допомогу позивачем не надано суд не розглядає дане питання та вважає за необхідне призначити судового засідання для вирішення питання про судові витрати відповідно до ст. 221 та ст.238 ч.6 п.5 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 236,237,238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) (119991, Російська Федерація, м.Москва, вул. Житня, буд. 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ДИСТРИБУЦІЯ" (Україна, 55222, Миколаївська обл., Первомайський р-н, смт Підгородна, вул. Соборна, 2, код 39989040) - 215881,02 грн. майнової шкоди, що еквівалентно 7379,31 доларів США (на день спричинення шкоди).

3. Стягнути з Російської Федерації (Russian Federation код ISO ru/rus 643) (119991, Російська Федерація, м.Москва, вул.Житня, буд.14) в дохід Державного бюджету України 3238,22 грн. судового збору.

4. Призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати на 14 грудня 2023 р. о 10:30 год. в приміщенні суду, зал 207.

Встановити позивачу строк для подання доказів судових витрат до 04 грудня 2023 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.12.23

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1 - в справу

- позивачу до ЕК

- відповідачу шляхом оголошення на веб-сайті суду