РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.08.2023Справа № 910/6250/23

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ"

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 15.08.2023,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" (далі - позивач, ДТЕК) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" (далі - відповідач, Товариство) про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю, за твердженнями позивача, законодавчо визначених умов можливості застосування зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме умови безспірності.

Ухвалою суду від 26.04.2023 було відкрито провадження за вищезазначеною позовною заявою, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначене на 17.05.2023.

Товариством 17.05.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва був поданий відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 17.05.2023 була оголошена перерва до 21.06.2023.

31.05.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

12.06.2023 відповідачем до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва були подані письмові заперечення.

За наслідками підготовчого засідання 21.06.2023 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 15.08.2023.

14.08.2023 позивачем до суду були подані письмові пояснення.

У призначене судове засідання з`явився представник позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у свою чергу в судовому засіданні 15.08.2023 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях, наявних у матеріалах справи.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2022 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником, та АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», відокремлений підрозділ «Запорізька теплова електростанція» AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», як споживачем, був укладений договір № ТЕС-ЗЕЗ постачання природного газу.

16.03.2022 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником, та AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», відокремлений підрозділ «Криворізька теплова електрична станція» AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», як споживачем, був укладений договір №ТЕС-ДЕК постачання природного газу.

На виконання вказаних вище договорів ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» передало, а AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» прийняло природний газ: у березні та квітні 2022 року на загальну суму 368 230 349,03 грн (договір від 10.03.2023 №ТЕС-ЗЕЗ) та у квітні 2022 року на загальну суму 4 644 451,04 грн (договір від 16.03.2022 №ТЕС- ДЕК).

20.01.2023 між ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», як постачальником, та AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», відокремлений підрозділ «Криворізька теплова електрична станція» AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» був укладений договір №1/2023-ТЕС-ДЕК постачання природного газу.

Листом від 27.03.2023 №01/131 AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» у зв`язку з закінченням строку дії вказаного вище договору, враховуючи зменшення договірного обсягу природного газу, просило ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» протягом 5 робочих днів з дати отримання цієї вимоги повернути позивачу переплачені грошові кошти у сумі 82 287 972,82 грн.

Разом з тим, Товариство стверджувало, що AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» мало заборгованість перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у сумі 368 230 349,03 грн (договір від 10.03.2023 №ТЕС-ЗЕЗ) та 4 644 451,04 грн (договір від 16.03.2022 №ТЕС-ДЕК).

Так, 04.04.2023 Товариство направило AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» заяву №125/6/2-3295 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої повідомило про: 1) припинення грошового зобов`язання AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на суму 4 644 451,04 грн за договором від 16.03.2022 №ТЕС-ДЕК; 2) часткове припинення грошового зобов`язання АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на суму 77 643 521,78 грн за договором від 10.03.2022 №ТЕС-ЗЕЗ; 3) припинення грошового зобов`язання Товариства на суму 82 287 972,82 грн, яке виникло як переплата за поставлений природний газ за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК. Товариство повідомило, що залишок заборгованості AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» за договором від 10.03.2023 №ТЕС-ЗЕЗ складає 290 572 757,79 грн. Обов`язок повернути позивачу переплату за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК відсутній.

АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» 10.04.2023 направив на адресу Товариства заперечення щодо одностороннього зарахування вимог та не погодився з припиненням взаємних зобов`язань шляхом їх взаємозаліку.

У межах цією позовну ДТЕК заперечує проти зарахування зустрічних однорідних вимог посилаючись на те, що зміст оспорюваного одностороннього правочину суперечить положенням статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки вимоги є спірними у межах справ №908/779/23 та №908/780/23.

Так, у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/779/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» про стягнення заборгованості у розмірі 5 136 334,28 грн згідно договору постачання природного газу від 16.03.22 № ТЕС-ДЕК, а саме: 4 644 451,04 грн основного боргу, 88 180,95 грн 3 % річних та 403 702,29 грн інфляційних втрат.

Також у провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/779/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» про стягнення заборгованості у розмірі 413531855,69 грн. з яких 368216279,57 грн основний борг, 7408634,97 грн 3% річних, 37906941,15 грн інфляційні втрати.

Спірні суми заборгованості, які виникли на підставі договорів №ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022 та № ТЕС-ДЕК від 16.03.22, вказаних в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, заявлені до стягнення у справах № 908/779/23 та № 908/780/23. АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» їх не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у межах справ № 908/779/23 та № 908/780/23.

Позивач зазначає, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, порядку виконання та розміру зобов`язань є умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи невідповідність будь-якій із наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

З огляду на вказане АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» просив суд визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023.

У свою чергу Товариство проти позову заперечує та зазначає, що наявність заборгованості позивача перед відповідачем за договором від 10.03.2022 №ТЕС-ЗЕЗ у сумі 368 230 349,03 грн та за договором від 16.03.2022 №ТЕС-ДЕК у сумі 4 644 451,04 грн підтверджена первинними документами (комерційними актами приймання- передачі природного газу та наявність переплати у відповідача перед позивачем у сумі 82 287 972, 82 грн за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК також підтверджена первинними документами (комерційними актами приймання-передачі природного газу) та актом звірки взаємних розрахунків). Відтак, за твердженнями Товариства наявність судових справ № 908/779/23 та №908/780/23 не підтверджує спірність заборгованості АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг». Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважає, що AT«ДТЕКДНІПРОЕНЕРГО» у встановленому законом порядку не спростувало належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості кожної зі сторін за договорами на дату вчинення одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог була іншою, ніж та, яка зазначена у заяві про зарахування зустрічних вимог, не надало доказів часткового чи повного погашення цієї заборгованості, а тому заборгованість є безпідставною.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Отже, заява сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Разом з тим, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 911/2768/20, від 30.06.2021 у справі № 910/3140/19.

У той же час, недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог є правовою підставою для визнання його недійсним в силу приписів статті 215 ЦК України у судовому порядку.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, виходячи із положень статей 202 та 601 ЦК України, спірні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, надіслані відповідачем позивачу, за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, направленими на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Такий правовий висновок, зокрема, сформовано в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 зі справи № 914/3217/16.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

У постановах від 28.02.2018 зі справи №910/4312/17, від 04.07.2018 зі справи №910/16430/16, від 05.07.2018 зі справи №914/3013/16, від 19.07.2018 зі справи №910/14503/16, від 26.09.2018 зі справи №910/20105/17, від 04.04.2019 зі справи №918/329/18 Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 601, 602 ЦК України).

Так, Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 вказав, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

У пункті 8.3. постанови Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4503/20 зазначено, що для правильного вирішення спору зі справи судам необхідно як встановити факт наявності між сторонами спору щодо вимог, які були погашені (припинені) оскаржуваним зарахуванням, так і перевірити, чи існувала зарахована заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною при зарахуванні.

Як вказувалось вище, згідно змісту оспорюваного правочину відповідач повідомив АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» про: 1) припинення грошового зобов`язання AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на суму 4 644 451,04 грн за договором від 16.03.2022 №ТЕС-ДЕК; 2) часткове припинення грошового зобов`язання АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на суму 77 643 521,78 грн за договором від 10.03.2022 №ТЕС-ЗЕЗ; 3) припинення грошового зобов`язання Товариства на суму 82 287 972,82 грн, яке виникло як переплата за поставлений природний газ за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК. Товариство повідомило, що залишок заборгованості AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» за договором від 10.03.2023 №ТЕС-ЗЕЗ складає 290 572 757,79 грн. Обов`язок повернути позивачу переплату за договором від 20.01.2023 №1/2023-ТЕС-ДЕК відсутній.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Господарського суду Запорізької області перебували справа № 908/779/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» про стягнення заборгованості у розмірі 5 136 334,28 грн згідно договору постачання природного газу від 16.03.22 № ТЕС-ДЕК, а саме: 4 644 451,04 грн основного боргу, 88 180,95 грн 3 % річних та 403 702,29 грн інфляційних втрат та справа № 908/779/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» про стягнення заборгованості у розмірі 413531855,69 грн. з яких 368216279,57 грн основний борг, 7408634,97 грн 3% річних, 37906941,15 грн інфляційні втрати. Із представлених суду копій відзивів АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» у вказаних судових справах вбачається, що останній не визнає пред`явлених до нього вимог про стягнення грошових коштів.

Наведене свідчить, що станом на момент вчинення відповідачем оспорюваного одностороннього правочину, вимоги Товариства до АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» вже були предметом спору у межах справи № 908/779/23 та № 908/780/23 та не визнавались АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» ", що вказує на відсутність такої обов`язкової вимоги для зарахування, як безспірність (прозорість).

Враховуючи встановлені вище обставини, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, перевіривши доводи позивача про наявність підстав для визнання односторонніх правочинів недійсними, з огляду на наявність спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань з оплати, суд дійшов висновку, що позивач належним чином довів обставини недійсності вчинених відповідачем односторонніх правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог та невідповідність їх приписам статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України. Аналогічні правові висновки щодо наявності підстав для визнання одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог з підстав відсутності безспірності вимог було підтримано Верховним Судом у постанові від 30.11.2021 по справі №910/4503/20.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог № 125/6/2-3295 від 04.04.2023 задовольнити.

2. Визнати недійсним односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.04.2023 № 125/6/2-3295.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" (69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, будинок 20; ідентифікаційний ) 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) судового збору.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30.11.2023.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ