номер провадження справи 26/27/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.10.2023 Справа № 908/1244/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши матеріали господарської справи

кредитори 1/ Товариство з обмеженою відповідальністю Фокус Фінанс Кепітал, (79491, Львівська область, смт. Брюховичі, вул. Курортна, 8, кв.3)

2/ Товариство з обмеженою відповідальністю Фокус Фінанс Кепітал

3/ ФОП Штефура Павло Дмитрович

4/ Товариство з обмеженою відповідальністю Закарпаттяенергозбут

5/ Головне управління ДПС у Запорізькій області

6/ ОСОБА_1

7/ Публічне акціонерне товариство Укргазбанк

8/ ОСОБА_2

боржник Товариство з обмеженою відповідальністю Біотес, (69001, м. Запоріжжя, вул. Тюленіна Сергія, 13)

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):
КредиторОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) - представник кредитора 6/ Кухта Вікторії Василівни ; ордер серія АО № 1073003 від 02.11.2022 року

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.09.2022р., зокрема, відкрито провадження у справі № 908/1244/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Біотес, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, та процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Литвиненка С.С. Попереднє засідання суду призначено на 01.11.2022 об 11-00.

На офіційному веб-порталі судової влади України здійснено публікацію повідомлення за № 69280 від 21.09.2022р.

Ухвалою суду від 01.11.2022 віднесено грошові вимоги ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю Фокус Фінанс Кепітал у розмірі 46 993 628,60 грн. основного боргу до четвертої черги задоволення. Визнано грошові вимоги до боржника:

1/ Товариства з обмеженою відповідальністю Фокус Фінанс Кепітал на суму 72 368 827,00 грн грн основного боргу з четвертою чергою задоволення, 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення.

2/ ФОП Штефури Павла Дмитровича на суму 1 367 428,77 грн., з яких: 1 360 000, 00 грн основного боргу з четвертою чергою задоволення, 7 428,77 грн пеня, з шостою чергою задоволення, та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення.

Попереднє засідання суду відкладено на 08.12.2022 о 10-45.

Ухвалою від 29.11.2022 задоволено заяву представника заявника кредиторських вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) адвоката Митровки Ярослава Васильовича, про проведення судового засідання 08.12.2022р. о 10-45 в режимі відеоконференції у справі № 908/1244/22 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 08.12.2022 клопотання розпорядника майна боржника Литвиненко С.С. про продовження строку проведення інвентаризації майна боржника до 20.12.2022 року задоволено; продовжено розпоряднику майна боржника Литвиненко С.С. строк проведення інвентаризації майна боржника до 20.12.2022 року; визнано грошові вимоги до боржника:

1/ Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпаттяенергозбут у розмірі 2 218 511,63 грн, з яких: 2 121 917,92 грн основного боргу з четвертою чергою задоволення, 91 631,71 грн пені з шостою чергою задоволення, та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів).

2/ Головного управління ДПС у Закарпатській області у розмірі 317 048,00 грн основного боргу з третьою чергою задоволення, та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення(без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів).

Попереднє засідання суду відкладено на 05.01.2023 об 11-30.

Ухвалою від 05.01.2023 визнано кредиторські вимоги до боржника:

- ОСОБА_1 у розмірі 3 103 490,39 грн основного боргу з четвертою чергою задоволення, та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення, без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів;

- Публічного акціонерного товариства Укргазбанк у розмірі 127 126 602,59 грн, з яких: 126 258 252,59 грн - як такі, що забезпечені заставою майна боржника, 868 350,00 грн судового збору з четвертою чергою задоволення, та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення.

Визнано заборгованість по заробітній платі у розмірі 511 036,44 грн. Закрито попереднє засідання. Зобов`язано розпорядника майна боржника провести збори кредиторів відповідно до статті 48 Кодексу України з процедур банкрутства. Дата проведення зборів кредиторів та комітету - до 31.01.2023р. Підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, призначено на 07.02.2023р. о 12-00.

Ухвалою від 07.02.2023 відкладено підсумкове засідання на 07.03.2023р. о 12-30.

Постановою суду від 07.03.2023 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю Біотес, (69001, м. Запоріжжя, вул. Тюленіна Сергія, 13); припинено повноваження розпорядника майна боржника Литвиненко С.С.; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю Біотес банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю Біотес призначено арбітражного керуючого Литвиненко Сергія Сергійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 2055 від 14.01.2022; адреса: АДРЕСА_1 ); оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; скасовано арешти, накладені на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном боржника; зобов`язано ліквідатора здійснити ліквідаційну процедуру відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства у строк до 07.03.2024.

До суду 07.04.2023 надійшла заява фізичної особи-підприємця Кухти Вікторії Василівни про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвалою від 24.04.2023 прийнято до розгляду заяву фізичної особи-підприємця Кухти Вікторії Василівни про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ); призначено судове засідання на 23.05.2023 о 10-30; зобов`язано ліквідатора, арбітражного керуючого Литвиненко С.С. надати суду відзив на заяву фізичної особи-підприємця Кухти Вікторії Василівни про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 .

Ухвалою від 23.05.2023 відкладено судове засідання на 13.06.2023р. о 12-20; запропонувано сторонам надати суду додаткові документальні докази по справі.

Ухвалою від 13.06.2023 судове засідання відкладено на 27.06.2023 о 12-15.

Ухвалою від 27.06.2023 судове засідання відкладено на 27.07.2023 об 11-00, та витребувано додаткові документальні докази по справі.

Ухвалою від 12.09.2023 судове засідання відкладено на 12.10.2023 о 10-00; запропоновано сторонам надати суду додаткові документальні докази по справі.

Ухвалою від 12.10.2023 відкладено судове засідання на 26.10.2023р. о 13-00; запропоновано сторонам надати суду додаткові документальні докази по справі.

Суд зауважує, що судові засідання відкладались на підставі клопотань ОСОБА_4

24.10.2023 надійшло клопотання ОСОБА_4 про відкладення судового засідання до закінчення або скасування правового режиму воєнного стану.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі Осман проти Сполученого королівства та від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Розумність строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі G. В. проти Франції), тощо. Отже, поняття розумний строк є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Teuschler v. Germany).

Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі Цихановський проти України (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ Смірнова проти України (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), Карнаушенко проти України (Karnaushenko v. Ukraine, Application N23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд залишає клопотання ОСОБА_4 про відкладення судового засідання без задоволення, та вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, з метою дотримання розумного строку розгляду справи.

Судом розглянуто заяву кредитора ОСОБА_1 про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 .

Представник кредитора-6 у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у поданій заяві.

Предметом судового розгляду у цій справі є питання наявності підстав для покладення на колишнього керівника банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОТЕС" солідарної відповідальності в порядку частини шостої статті 34 КУзПБ.

Відповідно до преамбули КУзПБ одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тому створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів, зокрема шляхом упровадження інституту солідарної відповідальності керівника боржника (частина шоста статті 34 КУзПБ) є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів.

Кожен учасник цивільного/господарського обороту, що укладає угоди з певною юридичною особою, має намір отримати відповідний результат, що можливе лише за платоспроможності цієї юридичної особи. Вичерпну інформацію про фінансове (майнове) становище юридичної особи має її керівник як одноосібний виконавчий орган, який повинен діяти розумно і сумлінно, зокрема щодо контрагентів боржника.

Істотна та явна диспропорція між зобов`язаннями та активами по суті неплатоспроможного боржника та непроінформованість про це кредиторів цілком очевидно порушують права останніх. У зв`язку з цим для захисту майнових інтересів кредиторів боржника запроваджено правове регулювання своєчасного інформування керівником юридичної особи його кредиторів про неплатоспроможність (недостатність майна) боржника.

За частиною першою статті 4 КУзПБ засновники (учасники, акціонери) боржника, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, центральні органи виконавчої влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень зобов`язані своєчасно вживати заходів для запобігання банкрутству боржника.

У разі виникнення ознак банкрутства керівник боржника зобов`язаний надіслати засновникам (учасникам, акціонерам) боржника, власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника відомості щодо наявності ознак банкрутства (частина друга статті 4 КУзПБ).

Згідно із частиною першою статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

До такої відповідальності віднесено солідарну відповідальність у справах про банкрутство, застосування якої урегульовано нормами частини шостої статті 34 КУзПБ.

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи (абзац другий частини шостої статті 34 КУзПБ).

Отже, солідарна відповідальність керівника боржника - це вид спеціальної цивільно-правової відповідальності, притягненню до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство підлягає керівник боржника, який не звернувся до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності, за незадоволення вимог кредиторів на підставі заяви кредитора після зазначення про виявлення такого порушення в ухвалі господарського суду (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19).

Сутність такої відповідальності полягає у залученні керівника боржника - юридичної особи щодо якої здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника як правового механізму захисту та відновлення прав кредиторів, які будучи своєчасно необізнаними з його вини про стан неплатоспроможності боржника, а саме про суттєву диспропорцію між обсягом зобов`язань боржника і розміром його активів, вступили з ним у правовідносини (хоча могли б не вступати) внаслідок чого позбавлені можливості задовольнити наявні в них вимоги до боржника.

Тлумачення змісту частини шостої статті 34 КУзПБ свідчить, що суб`єктом солідарної відповідальності є виключно керівник боржника, в тому числі колишній керівник, оскільки наведена норма не містить жодних обмежень покладення такої відповідальності на керівника боржника, повноваження якого на час відкриття/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились.

Суд акцентує, що частиною шостою статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативним обов`язок керівника боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.

Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість керівнику боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, довести об`єктивну неможливість своєчасного звернення до господарського суду з відповідною заявою.

За абзацом другим частини шостої статті 34 КУзПБ підставами покладення на керівника боржника солідарної відповідальності є порушення визначеного абзацом першим цієї частини статті обов`язку та строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, факт чого встановлюється судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Отже, з урахуванням положень частини шостої статті 34 КУзПБ до предмету доказування при вирішенні питання наявності підстав для покладення на керівника боржника солідарної відповідальності у справі про банкрутство, належить встановлення обставин:

- виникнення обставин, визначених абзацом першим частини шостої статті 34 КУЗПБ щодо загрози неплатоспроможності боржника;

- моменту виникнення загрози неплатоспроможності боржника;

- факту неподання керівником боржника до суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника в місячний строк з дня виникнення такого обов`язку;

- обсягу грошових зобов`язань боржника, на момент виникнення загрози неплатоспроможності боржника.

Для покладення солідарної відповідальності на керівника боржника необхідним є доведення заявником та встановлення судом сукупності таких умов - юридичних фактів:

- порушення визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ місячного строку на звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство;

- наявності у боржника протягом цього строку та/або більше ознак загрози неплатоспроможності (див. подібний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 09.06.2022 у справі № 904/76/21).

Обов`язок керівника щодо звернення до суду із заявою про банкрутство виникає у момент, коли добросовісний та сумлінний керівник, який перебуває у подібних обставинах, у рамках стандартної управлінської практики, враховуючи масштаб діяльності боржника, мав об`єктивно визначити наявність факту загрози неплатоспроможності останнього (див. постанови Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, від 06.10.2022 у справі № 903/988/20, від 04.07.2023 у справі № 911/293/21 (911/682/22)).

Таким чином, бездіяльність керівника, який ухиляється від виконання покладеного на нього КУзПБ обов`язку щодо подання заяви боржника про власне банкрутство, є протиправною, винною, спричинює майнові втрати кредиторів і публічно-правових утворень, порушує як приватні інтереси суб`єктів цивільних правовідносин так і публічні інтереси держави.

Тлумачення абзацу другого частини шостої статті 34 КУзПБ із застосуванням філологічного та логічного способів його інтерпретації для цілей покладення на керівника боржника, у разі допущення ним порушення вимог наведених в абзаці першому цієї норми, солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів дозволяє виокремити такі два взаємопов`язаних між собою етапи порядку її застосування:

І етап - розгляд господарським судом питання наявності підстав для покладення на керівника боржника солідарної відповідальності, що передбачає з`ясування дотримання керівником боржника вимог абзацу першого цієї норми, в тому числі наявності ознак загрози неплатоспроможності, моменту виникнення загрози неплатоспроможності боржника, належного та своєчасного виконання відповідного обов`язку керівником боржника тощо;

ІІ етап - звернення кредиторів (після встановлення ухвалою суду порушення зі сторони керівника боржника) з грошовими вимогами (попередньо визнаними судом) до керівника боржника та розгляд їх судом.

На першому етапі за результатами розгляду господарським судом питання наявності підстав для покладення на керівника боржника солідарної відповідальності господарський суд постановляє ухвалу, в якій має встановити наявність/відсутність загрози неплатоспроможності боржника; порушення керівником боржника імперативно визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ обов`язку зі звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство; вини керівника боржника в невиконанні цього обов`язку.

Частиною шостою статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативним обов`язок керівника боржника за певних обставин звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За частинами першою - третьою, шостою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини третьої статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною другою статті 614 ЦК України визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тлумачення норм статей 13, 92 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями статті 34 КУзПБ свідчить, що керівник боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та враховуючи права та законні інтереси останніх, зокрема, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.

Невиконання керівником вимог абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.

Така поведінка керівника боржника має наслідком нерозумне та недобросовісне прийняття неплатоспроможним боржником додаткових боргових зобов`язань за умов, коли не можуть бути виконані існуючі, свідому неможливість задоволення боржником вимог нових кредиторів від яких були приховані дійсні факти, і як наслідок виникнення збитків в цих кредиторів введених в оману щодо стану платоспроможності боржника.

Тому, хоча підприємницька діяльність відповідно до статті 42 ГК України за своєю суттю є діяльністю на власний ризик, яка не гарантує отримання результату від її здійснення у вигляді прибутку, однак така діяльність передбачає захист від ризиків, пов`язаних з неправомірними діями (бездіяльністю), що порушують нормальний режим господарювання, яким, зокрема, є механізм покладення солідарної відповідальності на керівника боржника як правовий інструмент реалізації принципу на якому ґрунтується законодавство про банкрутство - найбільш повного задоволення вимог кредиторів.

Частинами другою, третьою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді.

Загроза неплатоспроможності є одним із передбачуваних майнових станів боржника, що перебуває під контролем керівника боржника, який належно має виконувати свої зобов`язання щодо організації та управління господарською діяльністю юридичної особи.

Тому під час визначення моменту виникнення у керівника боржника обов`язку, визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство належить враховувати, що такий обов`язок виникає в момент, коли керівник, добросовісність та розумність дій якого презюмується, в силу норм статті 92 ЦК України, мав можливість об`єктивно визначити наявність загрози неплатоспроможності боржника, неможливість продовження нормального режиму господарювання боржника без негативних наслідків для останнього та його кредиторів (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20).

Ураховуючи наведене, керівник боржника як особа, яка притягується до солідарної відповідальності, спростовуючи названу презумпцію має право довести добросовісність, розумність своїх дій у недотриманні вимог абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ, зокрема через доведення відсутності загрози неплатоспроможності боржника у певний період або об`єктивної неможливості її визначити через незалежні від волі керівника обставини.

Об`єктом оцінки суду в цьому випадку є надані керівником докази на підтвердження відсутності підстав для звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника в порядку абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ або доведення відсутності його вини у недотриманні вимог цієї норми.

Якщо керівник боржника доведе, що виникнення обставин визначених абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ не свідчило про стан загрози неплатоспроможності тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату то такий керівник з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.

За цих умов для цілей вирішення питання покладення солідарної відповідальності на керівника суттєве значення має встановлення моменту з якого виникає в керівника боржника визначений абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ обов`язок зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з огляду на наявну загрозу неплатоспроможності, враховуючи, що момент виникнення такого обов`язку в кожному конкретному випадку визначається моментом коли керівник мав усвідомити критичність ситуації, що склалася, яка очевидно свідчить про неможливість продовження нормального режиму господарювання без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.

За загальним правилом абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ та виходячи з критеріїв добросовісності, сумлінності і компетентності керівника, презюмується, що такий момент усвідомлення керівником загрози неплатоспроможності має відбутися протягом місяця із виникнення об`єктивної ситуації коли задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Обов`язок органу управління звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство виникає за існування загрози неплатоспроможності боржника згідно з абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ і не припиняється після спливу визначеного цією нормою місячного строку для такого звернення.

Щодо існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав.

1) Перед ОСОБА_1 . Як вбачається із наявної у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 , про грошові вимоги до боржника (з доданими документами), у боржника - ТОВ «БІОТЕС» наявні зобов`язанні за договором поставки № 2 від 02.07.2020 з оплати прийнятого від конкурсного кредитора у цій справі товару.

Строк виконання вказаних зобов`язань визначений безпосередньо договором поставки № 2 від 02.07.2020 (пункт 3.3. договору Покупець зобов`язанніі здійснити оплату за поставлений в попередньому місяці Товар протягом 5-ти (п яти) банківських днів наступного місяця, в повному обсязі).

Отже, розмір та строк виконання зобов`язань боржника за вищевказаним договором виглядає наступним чином:

- за липень 2020 року на загальну суму 235 950,00 гривень (строк виконання зобов`язання настав 03.08.2020 (перший банківський день наступного місяця);

- за серпень 2020 року на загальну суму 1 544 400,00 гривень (строк виконання зобов`язання настав 01.09.2020);

- за вересень 2020 року на загальну суму 364 650,00 гривень (строк виконання зобов`язання настав 01.10.2020).

Обґрунтованість та законність вказаних грошових зобов`язань боржника підтверджена й ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.01.2023.

2) Перед Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕОДІМ ЗАХІД». Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2021 у справі № 907/549/21 (реєстраційний номер в ЄДРСР - 100522630) стягнуто з ТОВ «БІОТЕС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОДІМ ЗАХІД» (79053, м. Львів, вул. Княгині Ольги, буд. 65, кв. 55, код в ЄДРПОУ - 37612960) суму 182 218,89 грн, у т. ч. 162 000, 00 грн основного боргу, 4 180,89 грн 3% річних, 16 038,00 грн інфляційних збитків, а також у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 270,00 грн (роздруківка копії рішення з ЄДРСР міститься у матеріалах справи).

При цьому, вказаним рішенням встановлено, що зобов`язання боржника з оплати отриманих послуг виникло на підставі договору про надання інжинірингових та консультаційних послуг № 27-05/20 від 27.05.2020, а строк виконання зобов`язання визначений підпунктами 1.1. 1,2. 3.1-3.5 вказаного договору (замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити вартість у сумі 324000,00 грн. шляхом банківського переказу на протязі 3-х банківських днів з дня отримання відповідного рахунку в такому порядку й до початку надання послуг відповідно до рахунку-фактури виставленого виконавцем, замовник перераховує аванс у розмірі 162000,00 грн. протягом 3-х банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця, а решту суми зобов`язаний перерахувати виконавцеві на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами акту про надання послуг).

Як встановлено судом у справі № 907/549/21, сторони договору № 27-05/20 від 27.05.2020 підписали акт здачі-приймання робіт (послуг) № 26 від 31.07.2020, а отже строк виконання ТОВ «БІОТЕС» зобов`язання з оплати прийнятих від ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД» послуг (робіт) настав 03.082020 (перший банківський день після підписання сторонами акту про надання послуг (робіт)).

При цьому, рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2021 у справі № 907/549/21 набрало законної сили 11.11.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом установлено, що вищевказане судове рішення боржником не виконане, а саме виконавче провадження зупинено, у зв`язку із відкриттям провадження у даній справі про банкрутство (роздруківка з Автоматизованої системи виконавчого провадження наявна у матеріалах справи).

Щодо того, що розмір всіх чистих активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед усіма кредиторами боржника.

Зважаючи на те, що настання строку виконання зобов`язань перед кредиторами, що зазначені вище, припадає на третій-четвертий квартал 2020 року, при аналізі співвідношення активів і зобов`язань боржника, суд бере до уваги вибіркові фінансові показники діяльності ТОВ «БІОТЕС» за період з 31.12.2019 по 31.12.2021 (останній звітний період, що передує відкриттю провадження у справі про банкрутство № 908/1244/22), які зазначені у додатку № 1 до Звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарського стану ТОВ «БІОТЕС» від 08.11.2022 (далі по тексту - Звіт про фінансовий стан боржника від 08.11.2022), який підготовлений на замовлення арбітражного керуючого Литвиненка С.С.

Такі показники ґрунтуються на фінансовій звітності боржника, а отже є належними доказами у даній справі (постанова ВС від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20).

У контексті доведення того, що розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед кредиторами боржника, суд наголошує на правовому висновку Верховного Суду, який викладено у постановах від 09.06.2022 у справі № 904/76/21 та від 06.10.2022 у справі № 903/988/20, де в контексті необхідності встановлення добросовісності керівника боржника щодо дотримання вимог абзацу 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ, зазначено:

«стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатниму повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обоє 'язкових платежів)».

Згідно з абзацом 15 п. 4 П(с)БО 19, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999 № 163 (зі змінами та доповненнями), чисті активи активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань. Тобто вартість чистих активів визначається як різниця між всіма активами підприємства та його зобов`язаннями, а тому отриманий результат розміру «чистих активів» відповідає показнику рядка 380 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника.

Зі змісту наявних у матеріалах справи фінансових показників діяльності боржника ТОВ «БІОТЕС» (додаток № 1 до Звіту про фінансовий стан боржника від 08.11.2022) вбачається наступне:

- на кінець звітного року 2019 показник рядка 380 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника, який по суті є еквівалентом розміру чистого активу, становить (-3 444,60) тис. грн, тоді як розмір поточних зобов`язань на кінець звітного року 2019 становить 109 715,80 тис. грн (код рядка 620);

- на кінець звітного року 2020 показник рядка 380 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника, який по суті є еквівалентом розміру чистого активу, становить (-34 555,20) тис. грн, тоді як розмір поточних зобов`язань на кінець звітного року 2020 становить 146 111,50 тис. грн (код рядка 620);

- на кінець звітного року 2021 показник рядка 380 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника, який по суті є еквівалентом розміру чистого активу, становить (-27 692.70) тис. грн, тоді як розмір поточних зобов`язань на кінець звітного року 2021 становить 142 781,90 тис. грн (код рядка 620).

Наведені обставини підтверджені й Звітом про фінансовий стан боржника від 08.11.2022.

Вказані фактичні обставини підтверджують, що як станом на 01.01.2020 року, так і станом на 31.12.2021 року розмір вартості чистих активів був взагалі нездатним задовольнити будь-які вимоги кредиторів ТОВ «БІОТЕС», що, як зазначив Верховний Суд у п. 80 постанови від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, свідчить про перебування боржника у «стані загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство».

Враховуючи, що починаючи з 01.01.2020 й по 31.12.2021 розмір чистих активів боржника - ТОВ «БІОТЕС» є мінусовим, то очевидним є те, що боржник не в змозі був задовольнити вимоги кредиторів, а саме: ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД», ОСОБА_1 , строк виконання яких настав, та загальний розмір яких станом на 03.08.2020 становив 397 950,00 грн, станом на 01.10.2020 -2 307 000.00 грн.

Зважаючи на те, що Верховний Суд наголошує на тому, що при визначенні ознак загрози неплатоспроможності слід (у тому числі) керуватися показниками фінансової звітності боржника (бухгалтерських балансів), то суд вважає за належне зауважити на тому, що боржник з 01.01.2020 також перебуває у стані поточної неплатоспроможності.

Відповідно до абз. 3 підпункту 3.4 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (далі по тексту - Методичні рекомендації), поточною неплатоспроможністю характеризується фінансовий стан будь-якого підприємства, якщо на конкретний моменту зв`язку з випадковим збігом обставин тимчасово суми наявних у нього коштів і високоліквідних активів недостатньо для погашення поточного боргу, що відповідно до законодавчого визначення розглядається як неспроможність суб`єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого стооку їх стати грошові зобов`язання перед кредиторами, у тому числі із заробітної плати, а також' виконати зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Вказане положення повністю узгоджується зі змістом абзацу 12 ч. ст. 1 КУзПБ, де зазначається, що неплатоспроможність неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку громові зобов 'язання перед кредиторами не інакше як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Вищенаведене співвідношення понять «поточна неплатоспроможність» (Методичні рекомендації) та «неплатоспроможність» (КУзПБ) вказує на чіткий взаємозв`язок між ознаками (критеріями) поточної неплатоспроможності та ознаками загрози неплатоспроможності, які обумовлюють обов`язок звернення боржника до господарського суду із заявою про відкриття справи про банкрутство.

Наведене підтверджено й у Звіті про фінансовий стан боржника від 08.11.2022, де у п. 2 висновків зазначено, що ознаки поточної неплатоспроможності відповідають законодавчому визначенню ТОВ «БІОТЕС» як боржника.

Водночас згідно з вказаними Методичними рекомендаціями визначення поточної неплатоспроможності здійснюється за формулою: ДФІук (довгострокові фінансові інвестиції, які обліковуються за методом участі в капіталі інших підприємств) + ДФІін (довгострокові фінансові інвестиції інші) + ГК (грошові кошти та їх еквіваленти в національні та іноземній валюті, поточні фінансові інвестиції) - ПК (поточні зобов`язання).

Від`ємний результат розрахунків за вказаною формулою свідчить про поточну неплатоспроможність.

Розрахунок показників поточної неплатоспроможності ТОВ «БІОТЕС» наведено у таблиці № 1 до Звіту про фінансовий стан боржника від 08.11.2022. Станом на 31.12.2019 показник поточної неплатоспроможності Товариства становив (- 105 247,30); станом на 31.12.2020 - (- 145 374,00); станом на 31.12.2021 - (- 142 354,80).

Таким чином, стосовно ТОВ «БІОТЕС» протягом періоду з 01.01.2020 по 31.12.2021 мали місце ознаки поточної неплатоспроможності, що відповідає законодавчому визначенню його як боржника (абз. 4 ч. 1 ст. 1 КУзПБ) та співвідноситься з ознаками загрози неплатоспроможності як передумови для виникнення обов`язку керівника боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як вже зазачалось, наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що починаючи з 03.08.2020 по 01.10.2022 у ТОВ «БІОТЕС» настав строк виконання зобов`язань перед кредиторами, зазначеними вище.

Водночас зважаючи на те, що боржник, як мінімум, починаючи з 01.01.2020 і по останню звітну дату, яка передувала відкриттю провадження у справі про банкрутство, перебував у стані поточної неспроможності щодо виконання своїх грошових зобов`язань (згідно з абз. 3 підпункту 3.4 Методичних рекомендацій), то дійсним та доведеним є факт наявності загрози неплатоспроможності ТОВ «БІОТЕС», який обумовлював необхідність звернення керівника боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Трактування ознак загрози неплатоспроможності через призму визначених Методичними рекомендаціями від 19.01.2006 № 14 критеріїв поточної неплатоспроможності, які пов`язують неможливість задоволення вимог кредиторів (строк виконання яких настав) із відсутністю у боржника високоліквідних активів у даній справі є правильним, оскільки такий майновий стан боржника як «поточна неплатоспроможність» є фінансово гіршим у порівняні із майновим станом «загроза неплатоспроможності».

Починаючи з 01.01.2020 боржник - ТОВ «БІОТЕС» також перебував у стані критичної неплатоспроможності.

Відповідно до п, 3,4. Методичних рекомендацій, ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства, мають місце в разі, коли на початку і наприкінці звітного кварталу присутні ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття і коефіцієнт забезпечення власними засобами наприкінці звітного кварталу менші за їхні нормативні значення -1,0 та 0,1 відповідно.

Зважаючи на наведені ознаки критичної неплатоспроможності у Звіті про фінансовий стан боржника від 08.11.2022 встановлено наявність всіх ознак критичної неплатоспроможності TОB «БІОТЕС», які відповідають Фінансовому стану потенційного банкрутства, тому що за підсумком періоду, що передує прийняттю рішення про подальшу долю ТОВ «БІОТЕС», мали місце ознаки поточної неплатоспроможності, показники коефіцієнтів покриття, забезпечення власними засобами та автономії (фінансової незалежності) були значно менші за їх нормативне значення.

Відтак, за одночасного існування таких фактів як: настання строку виконання зобов`язань перед кредиторами ( ОСОБА_1 та ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД»), перевищення у той самий момент (03.08.2020) сумарного розміру цих зобов`язань (397 950,00 грн) над розміром чистих активів боржника (0,00/відсутні), існування довготривалої поточної неплатоспроможності, а також критичної неплатоспроможності боржника, у своїй сукупності свідчить про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

З огляду на це, обчислення визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ місячного строку для обов`язку боржника звернутись з заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності у цьому випадку слід вираховувати починаючи з 03.08.2020 (настання строку виконання зобов`язань перед ФОП Кухта В.В. та ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД») на загальну суму 397 950,00 грн, що перевищила розмір чистих активів боржника.

Суд звертає увагу також на правовий висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 26.10.2022 у справі № 916/1101/21, згідно з яким «визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, тобто недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв 'язку з чим з 'ясувати його актив і пасив та співставити дані обох величин. Рішення суду не може ґрунтуватись лише на клопотанні комітету кредиторів. Суд повинен встановити неплатоспроможність боржника шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, що передбачені у процедурі розпорядження майном та дослідити надані розпорядником манна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном».

Постановою Господарського суду Запорізької області від 07.03.2023 у справі № 908/1244/22 ТОВ «БІОТЕС» визнано банкрутом.

Суд, разом із визнанням боржника банкрутом установив: «Підприємство боржник не має достатньо активів за рахунок яких можливо було б погасити кредиторську заборгованість. Таким чином, у боржника виявлена недостатність майна для задоволення вимог кредиторів».

При цьому, підставою для визнання боржника банкрутом був його такий фінансовий стан, який існував починаючи з 01.01.2019 і до моменту визнання його банкрутом. Тобто співвідношення реальних активів і зобов`язань боржника з початку 2019 року і до визнання його банкрутом фактично за основними показниками фінансової звітності стабільно та помірно погіршувалось, що підтверджено Звітом про фінансовий стан боржника від 08.11.2022.

Суд зазначає, що станом на 03.08.2020 задоволення боржником - ТОВ «БІОТЕС» вимог одного кредитора призвело б до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншим кредитором (загроза неплатоспроможності), оскільки станом на 03.08.2020 у боржника ТОВ «БІОТЕС» були наявні невиконані зобов`язання перед ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД» та ОСОБА_1 на загальну суму 397 950,00 грн, строк виконання яких настав; станом на 03.08.2020 й по 31.12.2021 (аналізований період) розмір чистих активів боржника - ТОВ «БІОТЕС» був мінусовим (чисті активи відсутні взагалі), а отже був меншим за розмір зобов`язань боржника перед ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД» та ОСОБА_1 , строк виконання яких настав 03.08.2020, а загальний розмір яких становив 397 950,00 грн.

Щодо порушення колишнім керівником боржника визначеного абзацом 2 ч. 6 статті 34 КУзПБ місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи немає юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Стаття 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає організаційні засади бухгалтерського обліку на підприємстві.

Так, згідно з частинами 1-3, 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Як вже неодноразово зазначалося, частиною 6 ст. 34 КУзПБ встановлено місячний строк для звернення керівника боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі виявлення ознак загрози неплатоспроможності.

При цьому, суд зауважує в цьому аспекті на правовому висновку Верховного Суду, який зазначений у постанові від 06.10.2022 у справі № 903/988/20, згідно з яким «тлумачення змісту ч. 6 ст. 34 КУзПБ свідчить, що суб`єктом солідарної відповідальності є виключно керівник боржника, в тому числі колитшній керівник, оскільки наведена норма не містить жодних обмежень покладення такої відповідальності на керівника боржника, повноваження якого на час відкриття/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились».

Положення та процедури КУзПБ мають на меті насамперед забезпечити права кредиторів боржника щодо задоволення їх вимог, встановлюючи чіткі підстави для покладення солідарної відповідальності на керівника боржника (у т. ч. колишнього) як особу, яка має вичерпну інформацію про Фінансове (майнове) становище юридичної особи та повноваження на вжиття заходів щодо звернення до суду із відповідною заявою.

Істотна та явна диспропорція між зобов`язаннями боржника, строк виконання яких настав, та активами боржника, які здатні забезпечити їх реальне виконання, яка по суті свідчить про неплатоспроможного боржника загалом, та непроінформованість про це кредиторів цілком очевидно порушують права останніх. У зв`язку з цим для захисту майнових інтересів кредиторів боржника запроваджено правове регулювання своєчасного інформування керівником юридичної особи його кредиторів про неплатоспроможність (недостатність майна) боржника.

Верховний Суд у п. 67, 75-76 постанови від 09.06.2022 року у справі № 904/76/21 роз`яснює: «бездіяльність керівника, який ухиляється від виконання покладеного на нього КУзПБ обов 'язку щодо подання заяви боржника про власне банкрутство, є протиправною, спричиняє майнові втрати кредиторів і публічно-правових утворень, порушуєяк приватні інтереси суб`єктів цивільних правовідносин, так і публічні інтереси держави.

Невиконання керівником вимог абзацу першого частини шостої статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.

Така поведінка керівника боржника має наслідком нерозумне та недобросовісне прийняття неплатоспроможним боржником додаткових боргових зобов`язань (у цьому випадку - це укладення великої кількості договорів поворотної фінансової допомоги, зміна строків їх виконання, а також нарахування штрафних санкції за невиконання дійсних зобов`язань) за умов, коли не можуть бути виконані існуючі, свідому неможливість задоволення боржником вимог нових кредиторів від яких були приховані дійсні факти, і як наслідок виникнення збитків в цих кредиторів введених в оману щодо стану платоспроможності боржника».

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «БІОТЕС» станои на 01.01.2020 директором (керівником) боржника починаючи з 10.05.2017 була ОСОБА_4 .

З Витягу з ЄДРПОУ станом на 09.03.2023 вбачається, що повноваження ОСОБА_4 як директора ТОВ «БІОТЕС» були припинені перед відкриттям провадження у справі про банкрутство ТОВ «БІОТЕС» - 10.02.2022.

Тобто, колишній директор ТОВ «БІОТЕС» - ОСОБА_4 , починаючи з 03.08.2020 достеменно знала про наявність заборгованості перед кредиторами ОСОБА_1 та ТОВ «НЕОДІМ ЗАХІД», строк виконання яких настав та про те, що задоволення вимог одного кредитора призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (через відсутність чистих активів). Однак, ОСОБА_4 у визначений Кодексом місячний строк з моменту його призначення на посаду директора, до суду з відповідною заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство не звернулася, чим порушила вимоги ч. 6 ст. 34 КузПБ.

Допущення вказаних порушень, згідно з приписами абзацу 2 ч. 6 ст. 34 КУзПБ, має наслідком покладання на колишніх керівників боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

Отже, не звертаючись самостійно до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «БІОТЕС», колишнім керівником боржника ОСОБА_4 порушено строки подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності ознак неплатоспроможності боржника чим порушено вимоги законодавства про банкрутство, зокрема, вимоги ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тому створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів забезпечує недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок.

Одним із юридичних механізмів досягнення таких гарантій захисту прав кредиторів та унеможливлення застосовування процедури банкрутства як інструменту виключно списання боргів є, зокрема, застосування доктрини "пронизування корпоративної вуалі" (piercing the veil of incorporation) згідно якої суд може покласти відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи на органи управління юридичної особи.

За частинами першою - третьою статті 96 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Водночас положення КУзПБ установлюють винятки із закріпленого в наведеній нормі принципу про те, що юридична особа самостійно відповідає всім належним їй майном за своїми зобов`язаннями.

Тлумачення змісту частини шостої статті 34 КУзПБ свідчить, що суб`єктом солідарної відповідальності є виключно керівник боржника, в тому числі колишній керівник, оскільки наведена норма не містить жодних обмежень покладення такої відповідальності на керівника боржника, повноваження якого на час відкриття/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились.

На підтвердження наведеного розуміння норми свідчить також практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 11.12.2018 у справі "Лекич проти Словенії" (Lekic v. Slovenia) визнав виправданим покладення відповідальності за невиплаченими боргами компанії на особу, яка займала керівну посаду в компанії лише кілька років (колишнього керівника компанії) з метою запобігання зловживання статусом юридичної особи для захисту інтересів кредиторів, недопущення ухилення від виконання законних вимог, зобов`язань.

До таких висновків прийшла колегія суддів Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду в своїй постанові від 09.06.2022 року по справі №904/76/21.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що заява належним чином обґрунтована, в матеріалах справи наявні належні докази, подана заява кредитора ФОП Кухти В.В. про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 34 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 3, 12, 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи - залишити без задоволення.

Заяву кредитора ФОП Кухти Вікторії Василівни про покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - задовольнити.

Визнати порушеними колишнім керівником боржника ОСОБА_4 строки подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявністю ознак неплатоспроможності боржника.

Покласти на колишнього керівника боржника ОСОБА_4 солідарну відповідальність за вимогами кредиторів у справі № 908/1244/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Біотес».

Враховуючи наявність у суді обмеженої кількості знаків поштової оплати, суд вважає можливим використати альтернативні способи вручення процесуальних документів учасникам справи, а саме: шляхом направлення даної ухвали на електронні адреси сторін.

Розмістити повний текст ухвали на сайті Господарського суду Запорізької області (https://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/gromadyanam/advert/).

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … ухвалу складено 29.11.2023.

Суддя О.О. Юлдашев