ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 Справа № 917/1275/22

за позовною заявою ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» (ТОВ «ФМТ»), 36034, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ ПОЛОВКИ, будинок 72, Ідентифікаційний код юридичної особи 39620018, Електронна пошта:

до ТОВ «ARTIN», Юридична адреса: Вул. Жечна, 1 м. Бялобжеги, 26-800, Польша «ARTIN» LLC («ARTIN Sp. z о.о.»), Legal address: Ul. Rzeczna 1, Biatobrzegi, Polska; Address of actual location: Ul. Rzeczna 1, Bialobrzegi, Polska Registration number in KRS: , Number of taxpayer:

про стягнення 41 990,94 PLN, що є еквівалентом 312 211,04 грн.,

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

від позивача: Дудник С.М., док. в матеріалах справи

від відповідача: не з"явився

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ «ARTIN» про стягнення 41 990,94 PLN, що є еквівалентом 312 211,04 грн. заборгованості по Контракту №5 від 30.12.2019 року, з них: 26 236,20 польських злотих (PLN) основного боргу, пеня у сумі 15 000,00 польських злотих (PLN) за прострочення виконання зобов`язання з оплати за Контрактом №5 від 30.12.2019 року (нарахована за період з 23.12.2021 р. по 07.10.2022 p.), 3% річних в сумі 754,74 польських злотих (PLN) (нарахованих за період 23.12.2021 - 07.10.2022).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Відповідач по справі є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.

Місцезнаходженням ТОВ «ARTIN» є Республіка Польща, Вул. Жечна, 1 м. Бялобжеги, 26-800, number KRS: , яка є юридичною особою, що створена та діє за законодавством іншої держави та є нерезидентом із місцезнаходженням у Республіці Польща. Інформації щодо наявності на території України представництва Відповідача у справі немає.

Ухвалою від 17.10.2022р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 17.01.2023, позивачу у строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати до суду нотаріально засвідчений переклад на польську мову даної ухвали, позовної заяви з доданими до неї документами та судового доручення, виклик (повідомлення), підтвердження про вручення документу у трьох примірниках; до підготовчого засідання відповідачеві протягом 15 днів з дня одержання ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву, Північно-східному міжрегіональному управлінню міністерства юстиції (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 45) забезпечити направлення до Компетентного органу Республіки Польща (відповідного окружного суду Республіки Польща) нотаріально посвідчених документів у перекладі польською мовою: ухвали Господарського суду Полтавської області від 17.10.2022 про відкриття провадження у справі №917/1275/22, доручення про вручення документів, виклик (повідомлення), підтвердження про вручення документу.

В підготовчих засіданнях по справі суд неодноразово оголошував перерви, зокрема в підготовчому засіданні 21.03.2023 суд оголосив перерву до 27.04.2023 10:00.

27.04.23 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів.

Від відповідача відзив на позов не надходив.

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

Судом враховано, що сторони не повідомляли суд про наявність інших заяв і клопотань, необхідність вчинення дій, що передбачені у підготовчому провадженні.

Ухвалою від 27.04.2023р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/1275/22, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 27.07.2023, позивачу у строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати до суду нотаріально засвідчений переклад на польську мову даної ухвали та судового доручення, виклик (повідомлення), підтвердження про вручення документу у трьох примірниках, Північно-східному міжрегіональному управлінню міністерства юстиції (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 45) забезпечити направлення до Компетентного органу Республіки Польща (відповідного окружного суду Республіки Польща) нотаріально посвідчених документів у перекладі польською мовою: ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.04.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у справі №917/1275/22, доручення про вручення документів, виклик (повідомлення), підтвердження про вручення документу.

Від позивача до суду надійшов нотаріально засвідчений переклад на польську мову ухвали від 27.04.24 та судового доручення, виклик (повідомлення), підтвердження про вручення документу у трьох примірниках.

На виконання ухвали від 27.04.23 господарський суд Полтавської області направив Північно-східному міжрегіональному управлінню міністерства юстиції для направлення до Компетентного органу Республіки Польща (відповідного окружного суду Республіки Польща) вищеназвані документи.

Ухвалою від 27.07.2023р. суд постановив відкласти розгляд справи на 23.11.2023

04.08.23 у зв"язку з відкладенням розгляду справи № 917/1275/22 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» до ТОВ «ARTIN» про стягнення 41 990,94 PLN, що є еквівалентом 312 211,04 грн. господарський суд Полтавської області направив Північно-східному міжрегіональному управлінню міністерства юстиції для направлення до Компетентного органу Республіки Польща (відповідного окружного суду Республіки Польща) нотаріально посвідчені документи у перекладі польською мовою: ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.07.2023 року про відкладення розгляду справи, клопотання про вручення документів, підтвердження вручення.

15.11.23 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів.

У судове засідання з розгляду справи по суті 23.11.2022 року з`явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у підготовчі засідання та засідання з розгляду справи по суті не з`явився.

Як зазначалося вище, що відповідачем у справі визначено ТОВ «ARTIN» є Республіка Польща, Вул. Жечна, 1 м. Бялобжеги, 26-800, number KRS: , яка є юридичною особою, що створена та діє за законодавством іншої держави та є нерезидентом із місцезнаходженням у Республіці Польща.

Суд зазначає, що з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, та Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993, ратифікованим Постановою Верховної Ради України № 3941-XII (3941-12) від 04.02.1994, суд здійснював направлення копії ухвал у справі, а також позовної заяви з додатками до неї у перекладі польською мовою, через Північно-східне міжрегіональне управлінню міністерство юстиції до Компетентного органу Республіки Польща (відповідного окружного суду Республіки Польща).

Європейський суд з прав людини, користуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція з прав людини), зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, №11681/85, §35).

Також, Європейський суд з прав людини зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції з прав людини (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 15 Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 (далі Конвенція) встановлено, що кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Пунктом 6 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» встановлено застереження до статті 15 Конвенції, відповідно до якого, якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Отже, за Конвенцією суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Республіка Польща приєдналася до Конвенції, заявивши, що вона протидіє способам обслуговування, зазначеним у статтях 8 та 10 на її території (щодо вручення судових документів за допомогою своїх дипломатичних або консульських агентів; щодо можливості надсилання судових документів безпосередньо поштою).

З урахуванням обставин даної справи, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції з прав людини стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ст. 15 Конвенції стосовно права суду винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення судових документів, за аналогією права, зважаючи на те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити за відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд справи судом.

Про поважні причини неявки в судове засідання 23.11.2023 року відповідачем суд не повідомлено.

Будь - яких інших заяв та клопотань окрім наявних в матеріалах справи, від відповідача на час проведення судового засідання 23.11.2022 року до суду не надходило.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статями 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 17.10.2022 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд звертає увагу, що сам лише факт не отримання стороною кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу суду про відкриття провадження у справі для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернута до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду та нереалізації своїх процесуальних прав, зокрема, в частині надання відзиву на позовну заяву, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

Окрім того, оскільки судом відкладався розгляд справи в підготовчих засіданнях, враховуючи обмеженість процесуальних строків підготовчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для чергового відкладення чи оголошення перерви у підготовчому засіданні, та, відповідно, можливість розгляду справи по суті.

При цьому судом враховано викладену в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №910/570/16 позицію про те, що жодні норми процесуального законодавства та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання зі справи шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення йому документів та у зв`язку з цим зупинення щоразу провадження у справі, оскільки це б приводило до порушення розумного строку розгляду справи (така ж позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17, від 09.06.2020 у справі 910/3980/16).

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, а також представник відповідача не прибув в судові засідання, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи 23.11.2023 року виключно за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 23.11.23р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

30.12.2019 року між ТОВ «ФМТ», далі - Позивач (Продавець за Договором) та ТОВ «АРТІН», далі - Відповідач (Покупець за Договором) було укладено Контракт № 5 (далі Договір).

У відповідності до п.1.1 вищевказаного Контракту на умовах даного Контракту Продавець продає, а Покупець приймає та оплачує мило тверде в ассортименті (далі найменовано як «Товар»).

Відповідно до укладеної Сторонами Специфікації №4 від 07.10.2021 р. досягнуто згоди щодо здійснення поставок, а саме: Позивач зобов`язався поставити Товар (мило туалетне у кількості 198 660 шт., 2365 ящиків) на загальну суму 113 236,20 польських злотих. Аналогічний за змістом об?єм товару та його вартість визначено в рахунку-фактурі (інвойсі) №07/10 від 07.10.2021 року.

Позивач вказує, що поставив замовлений Товар в кількості, встановленій у Специфікації №4 від 07.10.2021 р., до Договору, що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною СМR А№19/10-2021 від 19.10.2021 р. у кількості 2365 ящиків на 30 палетах.

Відповідно до підписаної Сторонами Специфікації №4 розрахунок за поставлену Постачальником продукцію за Договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника через 20 (двадцяти) календарних днів з моменту приймання вантажу. Належним чином оформлена Покупцем накладна CMR є достатнім доказом приймання товару. Покупець зобов`язується протягом 2 робочих днів з моменту отримання товару надіслати Продавцю за допомогою електронної пошти скан-копію CMR із зазначенням дати приймання товару, засвідчену підписом уповноваженого представника та відбитком печатки (штампу) Покупця.

Накладна СМR А№19/10-2021 від 19.10.2021 р. була оформлена Покупцем, що підтверджується відповідним підписом та відбитком печатки Покупця на зазначеній накладній.

За даними позивача, по Специфікації №4 від 07.10.2021 р. Відповідачем було сплачено за поставлений Товар грошові кошти частково на загальну суму 87 000,00 польських злотих, що підтверджується випискою обслуговуючого банку щодо руху коштів. Зокрема, платежі здійснені 22.11.2021 на суму 60 000,000 польських злотих та 22.12.2021 р. на суму 27 000,00 польських злотих. Відповідач здійснив частковий розрахунок за поставлений Товар, що підтверджується випискою щодо руху коштів по рахунку ТОВ «ФМТ» за період з 19.10.2021 по 07.10.2022 р.

Позивач вказує, що відповідач досі не сплатив залишок грошових коштів за поставлений Товар у розмірі 26 236,20 польських злотих за Договором, чим порушує права Позивача. Строк прострочення платежу на 07.10.2022 р. складає 350 днів.

20.05.2022 року Позивачем було направлено відповідачу Претензію про сплату заборгованості за Договором, на яку, за твердженням позивача, Відповідач жодним чином документально не відреагував та відповіді не надійшло, кошти за отриманий Товар не оплачені.

На підставі вищезазначеного, у зв`язку із порушенням прав та інтересів Позивач, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Докази оплати боргу відповідачем відсутні.

При вирішенні спору суд приймає до уваги наступне.

Щодо підсудності справи.

Судом встановлено, що відповідач є іноземною юридичною особою, нерезидентом, що не має свого представництва в Україні.

Відповідно до ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

Статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що спори, які виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України.

Крім того, за приписами ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 30.12.2019 року між ТОВ «ФМТ» та ТОВ «АРТІН», далі - Відповідач (Покупець за Договором) було укладено Контракт № 5.

Укладений між Позивачем і Відповідачем Контракт містить у п.8.3 твердження про те, що всі спори, протиріччя, розбіжності підлягають розгляду в Господарському суді Полтавської області. Застосовується матеріальне і процесуальне право України.

Отже, з урахуванням вказаного, цей спір підлягає розгляду Господарським судом Полтавської області.

Щодо поставки товару.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, у відповідності до п.1.1 Контракту на умовах даного Контракту Продавець продає, а Покупець приймає та оплачує мило тверде в ассортименті. Відповідно до укладеної Сторонами Специфікації №4 від 07.10.2021 р. досягнуто згоди щодо здійснення поставок, а саме: Позивач зобов`язався поставити Товар (мило туалетне у кількості 198 660 шт., 2365 ящиків) на загальну суму 113 236,20 польських злотих. Аналогічний за змістом об?єм товару та його вартість визначено в рахунку-фактурі (інвойсі) №07/10 від 07.10.2021 року.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що Покупець поставив замовлений Товар в кількості, встановленій у Специфікації №4 від 07.10.2021 р., до Договору, що підтверджується міжнародною товаро-транспортною накладною СМR А№19/10-2021 від 19.10.2021 р. у кількості 2365 ящиків на 30 палетах.

Відповідно до підписаної Сторонами Специфікації №4 розрахунок за поставлену Постачальником продукцію за Договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника через 20 (двадцяти) календарних днів з моменту приймання вантажу. Належним чином оформлена Покупцем накладна CMR є достатнім доказом приймання товару. Покупець зобов`язується протягом 2 робочих днів з моменту отримання товару надіслати Продавцю за допомогою електронної пошти скан-копію CMR із зазначенням дати приймання товару, засвідчену підписом уповноваженого представника та відбитком печатки (штампу) Покупця.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленого за Контрактом товару матеріали справи не містять.

Судом встановлено відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо виконання позивачем умов Контакту в частині поставки товару.

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, відповідач за поставлену продукцію, оплату у повному обсязі не здійснив, зокрема, по Специфікації №4 від 07.10.2021 р. Відповідачем було сплачено за поставлений Товар грошові кошти частково на загальну суму 87 000,00 польських злотих, що підтверджується випискою щодо руху коштів по рахунку ТОВ «ФМТ» за період з 19.10.2021 по 07.10.2022 р. Зокрема, платежі здійснені 22.11.2021 на суму 60 000,000 польських злотих та 22.12.2021 р. на суму 27 000,00 польських злотих.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 26 236,20 польських злотих (двдцять шість тисяч двісті тридцять шість польських злотих двадцять грошей) основної заборгованості за Контрактом № 5 від 30.12.2019 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд враховує, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 Цивільного кодексу України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема договору купівлі-продажу, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку покупця є сплата на користь продавця коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), у постанові від 16.01.2019 в справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-44цс18).

Із матеріалів справи убачається, що позовні вимоги визначені позивачем в іноземній валюті.

Отже, задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар саме у польських злотих.

Позивачем також заявлено пеню у сумі 15 000,00 польських злотих (п?ятнадцять тисяч польських злотих) (PLN) за прострочення виконання зобов`язання з оплати за Контрактом № 5 від 30.12.2019 року (нараховану за період з 23.12.2021 р. по 07.10.2022 р.), а також 3% річних в сумі 754,74 польських злотих (сімсот п?ятдесят чотири польських злотих 74 грошей) (PLN) (нарахованих за період 23.12.2021 - 07.10.2022)

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань, які випливають з договорів (контрактів), тільки на умовах і в порядку, визначених законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив правильність проведеного розрахунку, а відтак вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 4.4. Контракту у випадку порушення строків оплати за Товар згідно п.4.3 Контракту Покупець оплачує Продавцю пеню в розмірі 0,3 % від суми неоплаченого Товару за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, відповідно до закону та укладеного Договору Позивач має право нарахувати пеню за прострочення виконання зобов`язання із оплати за Договором.

За розрахунком позивача, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за за період з 23.12.2021 р. по 07.10.2022 р. складає 27 548,01 (PLN). При цьому, враховуючи принцип розумності, доцільності та справедливості, вказаний у ст.3 Цивільного Кодексу України Позивач ставить питання щодо стягнення штрафних санкцій пені лише щодо 15 000,00 польських злотих (п?ятнадцять тисяч польських злотих ) (PLN).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він не перевищує розрахункового, а відтак вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 4683,17 грн.

Щодо розподілу витрат позивача на залучення перекладача.

Частиною 2 статті 127 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

За приписами частин 4-7 статті 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач є нерезидентом, який не має свого представництва на території України, тому про розгляд даної справи його належало повідомляти в порядку, передбаченому чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у зв`язку з чим при розгляді справи суд ухвалами зобов"язував позивача подати нотаріально засвідчений переклад на польську мову ухвал, позовної заяви з доданими до неї документами та судового доручення, виклик (повідомлення), підтвердження про вручення документу.

До здійснення перекладу процесуальних документів позивачем та забезпечення нотаріального посвідчення було залучено Фізичну особу підприємця Безпалова Ю.О. та Фізичну особу підприємця Трохимець І.В.

Наданими позивачем актами надання послуг № 38 від 07.11.22, № 3 від 27.11.23, від 10.05.23 та від 02.08.23 підтверджується факт надання послуг перекладу на загальну суму 22 570 грн.

Платіжними інструкціями № 3773 від 07.11.22, № 304 від 27.01.23, № 1917 від 15.05.23, № 3190 від 03.08.23 підтверджується понесення позивачем витрат на оплату послуг перекладача у загальному розмірі 22 570 грн. З огляду на обсяг документів, які підлягали перекладу на польську мову, суд вважає такі витрати співмірними.

Керуючись тими ж міркуваннями, що і про розподілі судового збору, суд на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладає на відповідача витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 22 570 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВ «АRTIN» Юридична адреса: вул. Жечна, 1 м. Бялобжеги, 26-800, Польша, «ARTIN» LLC («АRTIN Sp. z o.o.»), Legal address: Ul. Rzeczna 1, Biaіobrzegi, Polska, Address of actual location: Ul. Rzeczna 1, Biaіobrzegi, Polska Registration number in KRS: Number of taxpayer: на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАБРИКА МИЛОВАРНІ ТРАДИЦІЇ» (ТОВ «ФМТ») (36034, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛИЦЯ ПОЛОВКИ, будинок 72, Код ) суму заборгованості за Контрактом № 5 від 30.12.2019 р. у розмірі 26 236,20 польських злотих (двадцять шість тисяч двісті тридцять шість польських злотих двадцять грошей), а також пеню у сумі 15 000,00 польських злотих (п?ятнадцять тисяч польських злотих) (PLN) за прострочення виконання зобов`язання з оплати за Контрактом № 5 від 30.12.2019 року (нараховану за період з 23.12.2021 р. по 07.10.2022 р.), а також 3% річних в сумі 754,74 польських злотих (сімсот п?ятдесят чотири польських злотих 74 грошей) (PLN) (нарахованих за період 23.12.2021 - 07.10.2022), що разом становить 41 990,94 (сорок одну тисячу дев`ятсот дев`яносто польських злотих 94 грошей) (PLN), судовий збір у розмірі 4683,17 грн., витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 22 570 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.11.2023 р.

Суддя Киричук О.А.