ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. м. Житомир Справа № 906/404/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.,

за участю представників сторін:

від позивача: Попова Л.І., довіреність від 22.01.2023;

від відповідача: Бакановський І.Г.;

прокурор Цеміна Н.Ю., службове посвідчення №071195 від 01.03.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради

до Фізичної особи-підприємця Бакановського Ігоря Георгійовича

про повернення земельної ділянки водного фонду

Процесуальні дії по справі.

Керівник Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бакановського Ігоря Георгійовича, у якому просить зобов`язати відповідача повернути Семенівській сільській раді водний об`єкт площею 19,2017 га, кадастровий номер :08:000:1000.

Ухвалою господарського суду від 29.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.04.2023.

Ухвалою суду від 19.04.2023 відкладено підготовче засідання на 17.05.2023.

У підготовчому засіданні 17.05.2023 оголошено перерву в порядку ч.5 ст.183 ГПК України до 12.06.2023.

29.05.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 24.05.2023, згідно з яким останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.44-52).

05.06.2023 на поштову адресу суду від прокурора надійшла відповідь на відзив від 01.06.2023 №50-90-2475вих-23, у якій останній зазначив, що з твердженнями відповідача, наведеними у відзиві, погодитись неможливо, а тому позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі (а.с.53-66).

У підготовчому засіданні 12.06.2023 оголошено перерву в порядку ч.5 ст.183 ГПК України до 27.07.2023.

Ухвалою суду від 27.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання на 22.08.2023.

У зв`язку з оголошеною повітряною тривогою на території м. Житомира та Житомирської області та з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, працівників суду та суддів, 22.08.2023 судове засідання у справі №906/404/23 не відбулося (а.с.76).

Ухвалою суду від 24.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призначено підготовче засідання на 18.09.2023.

Ухвалою суду від 18.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/404/23 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 22.11.2023.

Прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

У засіданні 22.11.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до 240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що строк дії договору оренди земельної ділянки водного фонду №13-12 від 23.03.2012, укладеного між Бердичівською РДА та ФОП Бакановським І.Г., закінчився 23.03.2022, відповідач належних заходів щодо поновлення договору оренди відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» не вживав, договір не продовжувався, додаткові угоди до нього не укладалися, у подальшому протягом 2022-2023 років жодних дій, спрямованих на належне оформлення права користування водним об`єктом та земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідач не вчиняв (а.с.1-9).

Згідно відзиву на позовну заяву від 24.05.2023, відповідач вважає позовні вимоги прокуратури безпідставними, передчасними, такими, що грубо порушують процесуальне законодавство і не мають підстав для задоволення, оскільки Семенівська сільська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, діє в інтересах територіальної громади, виконує управлінські функції з надання у користування комунального майна та надходження коштів від його використання, а відтак підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі вказаного органу у даному випадку відсутні. Окрім того, відповідач повідомив, що вчинив усі необхідні дії для пролонгації договору оренди земельної ділянки №13-12 від 23.03.2012 та договору оренди водного об`єкта загальнодержавної власності №13-12/1 від 20.04.2012, а саме вчасно подав письмові заяви від 11.02.2022 з проханням продовжити строк дії цих договорів, при цьому відповіді від Семенівської сільської ради не отримував. Відповідач вважає, що дії договорів пролонговано, готовий подати всі необхідні для цього документи, затребувані сільською радою, а також сплачувати орендну плату, відповідно до рахунків, що будуть виставлені, починаючи з дати останньої проплати (а.с.44-47).

Прокурор з твердженнями відповідача не погодився, у відповіді на відзив від 01.06.2023 №50-90-2475вих-23 вказав, що Семенівською сільською радою, у т.ч. після отримання відповідного повідомлення прокуратури, жодних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень законодавства, не вживалося, навпаки остання не заперечила щодо звернення прокурора з відповідною позовною заявою до суду. Крім того, прокурор відмітив, що орендар, маючи намір продовжити орендні правовідносини, зобов`язаний до закінчення строку оренди землі повідомити про це орендодавця та надіслати йому проєкт додаткової угоди, однак відповідач жодних належних заходів до поновлення договору оренди землі відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» не вживав (а.с.53-61).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

23.03.2012 між Бердичівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Бакановським Ігорем Георгійовичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду №13-12 (далі - договір) (а.с.15-17), згідно з п.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться на території Красівської сільської ради (за межами населеного пункту).

Відповідно до п.п.2, 3, 4 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 19,2017 га (кадастровий номер :08:000:1000). На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - гідротехнічна споруда. Земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів.

Договір укладено на 10 років згідно розпорядження голови райдержадміністрації від 19.03.2012 №101. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк за згодою орендодавця. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

У п.п.15, 16 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для риборозведення. Цільове призначення земельної ділянки - землі водного фонду.

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п.20 договору).

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.21 договору).

Орендар зобов`язаний, згідно з п.31 договору, зокрема, повернути орендодавцю земельну ділянку після закінчення строку оренди у стані, не гіршому ніж була передана орендарю; не утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до орендодавця.

Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (п.37 договору).

Відповідно до акта приймання-передачі від 23.03.2012, об`єкт оренди за договором №13-12 від 23.03.2012 було передано відповідачу у фактичне тимчасове користування (а.с.18).

Прокурор стверджує, що строк договору оренди, на який його було укладено, закінчився 23.03.2022, договір не продовжувався, додаткові угоди до нього не укладалися.

З матеріалів справи вбачається та позивачем у листі вих.№140 від 23.02.2023 (а.с.25) підтверджується, що 11.02.2022 відповідач звертався до Семенівської сільської ради із заявами від 11.02.2022 про продовження дії договорів №13-12 від 23.03.2012 та №13-12/1 від 20.04.2012 терміном на 10 років (а.с.48-49).

Семенівська сільська рада у листі №115 від 10.03.2022, адресованому ФОП Бакановському І.Г., зазначила, що для прийняття рішення про продовження дії договору та належного оформлення договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (додаткової угоди) необхідно надати відповідні документи: технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки водного фонду; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; інформацію (копії документів) про наявність гідротехнічних споруд, лінійних споруд, мостових переходів, а також об`єктів інфраструктури, розташованих на вищезазначеній земельній ділянці водного фонду, їх характеристики та стан (а.с.20-21).

У листі Семенівської сільської ради за вих.№140 від 23.02.2023, адресованому керівнику Бердичівської окружної прокуратури, повідомлено, зокрема, про те, що ФОП Бакановським І.Г. вищевказані документи не надавались, відповідно, рішення про продовження дії договорів №13-12 від 23.03.2012 та №13-12/1 від 20.04.2012 сільською радою не приймалось, земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:1000 площею 19,2017 га, водний об`єкт загальною площею 19,2 га з гідротехнічною та водопропускною спорудами не повернуто (а.с.25-26).

Відповідач заперечив отримання відповіді від Семенівської сільської ради на свої заяви від 11.02.2022 та відмітив, що за умови вчасного та належного її одержання в обов`язковому порядку були б надані усі затребувані документи, вважає, що зі свого боку вчинив усі необхідні дії для пролонгації договорів.

З огляду на викладене, оскільки Семенівською сільською радою жодних заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень, не вживалося, прокурор звернувся в інтересах держави в особі уповноваженого органу до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз.1, 2 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень ч.ч.3-5 ст.53 ГПК України і ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший - "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежним чином.

"Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 08.12.2020 у справі №908/1664/19).

Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор - у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор. На відміну від останнього та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 висновувала, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема, подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу.

Прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» керівник Бердичівської окружної прокуратури направив на адресу Семенівської сільської ради повідомлення від 20.02.2023 за №50-90-754вих-23 щодо виявлених порушень законодавства (а.с.22-24).

Листом за вих.№140 від 23.02.2023 Семенівська сільська рада повідомила, що самостійно з позовом до ФОП Бакановського І.Г. не зверталась через відсутність коштів на сплату судового збору, при цьому не заперечила щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах держави в її особі (а.с.25-26).

Враховуючи зазначене і зважаючи на те, що позивач, будучи обізнаним про вищезгадані порушення інтересів держави, не вжив належних заходів щодо їх усунення, зокрема самостійно не звернувся до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку, що прокурор належним чином обґрунтував підстави щодо представництва.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч.ч.1, 9 ст.93 ЗК України).

Законом України "Про оренду землі" визначено умови щодо укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, ст.33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (ч.ч.1-5 цієї статті), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч.6 цієї статті).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.33 Закону України "Про оренду землі", орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч.4 ст.33 Закону України "Про оренду землі").

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі").

При цьому ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. (ч.7 ст.33 Закону України "Про оренду землі").

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч.8 ст.33 Закону України "Про оренду землі").

Частини 5 та 6 ст.33 Закону України "Про оренду землі" встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин.

За загальним правилом, викладеним у ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі", орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) і укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.

Спеціальне правило, викладене у ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.

Таким чином ст.33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець на той час ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами 1- 5, так і для підстави, передбаченої частиною 6 цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною 2 статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проєкту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проєкт додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Тобто, виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.03.2023 у справі №910/8646/19.

Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі". Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах №313/350/16-ц і №159/5756/18).

Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору є неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода, згідно з п.1 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (ст.125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин.

Єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, а саме шляхом укладення згаданої у ст.33 Закону України "Про оренду землі" додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зазначила, що ст.33 Закону України "Про оренду землі" прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проєкт додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проекті додаткової угоди, яку надав орендар.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справах №313/350/16-ц і № 159/5756/18).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач вчасно звернувся до Семенівської сільської ради із заявою від 11.02.2022 про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки водного фонду №13-12 від 23.03.2012, однак без проєкту додаткової угоди, як це передбачено ст.33 Закону України "Про оренду землі".

До справи долучено лист Семенівської сільської ради №115 від 10.03.2022, адресований відповідачу, із зазначенням переліку документів, які мають бути надані останнім для прийняття рішення про продовження дії договору та належного оформлення договору оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (додаткової угоди), однак належні докази надіслання вказаного листа відсутні, факт його отримання відповідач заперечив, при цьому правом оскаржити в суді зволікання орендодавця в укладенні додаткової угоди, згідно зі ст.33 Закону України "Про оренду землі", останній не скористався.

Суд встановив, що додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення між сторонами укладено не було, відповідач до позивача з відповідним проєктом додаткової угоди та з позовом про визнання укладеною такої додаткової угоди не звертався.

Таким чином суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що договір оренди земельної ділянки водного фонду №13-12 від 23.03.2012 було пролонговано, з огляду на недотримання передбаченої чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством процедури, зокрема, щодо долучення до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі проєкту додаткової угоди, відповідно до ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Згідно зі ст.31 Закону України "Про оренду землі" та п.37 договору, договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За таких обставин, строк оренди земельної ділянки водного фонду за спірним договором закінчився 23.03.2022.

Частиною 1 ст.34 Закону України "Про оренду землі", що також п.п.21, 31 договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Попри те відповідач в порушення умов договору та вищевказаних норм законодавства після закінчення строку дії договору оренди не повернув орендодавцю земельну ділянку площею 19,2017 га, кадастровий номер :08:000:1000.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями ст.ст.76, 77, 86 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини у своїй сукупності та в повній мірі дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Бакановського Ігоря Георгійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути Семенівській сільській раді (вул.Героїв Майдану, буд.4, с.Семенівка, Бердичівський р-н, Житомирська обл., 13372, ідентифікаційний код 04345463) земельну ділянку водного фонду площею 19,2017 га, кадастровий номер :08:000:1000.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бакановського Ігоря Георгійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (вул. Святослава Ріхтера, буд. 11, м. Житомир, Житомирська обл., 10008, ) 2684,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.12.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - Бердичівській окружній прокуратурі (рек) + ;

- Житомирській обласній прокуратурі (ЄСІТС);

3 - позивачу (рек.) + ;

4 - відповідачу (рек.).