РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2023Справа № 910/12784/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення суми неустойки за порушення умов контракту в розмірі 27 683 838,53 грн

Представники учасників процесу згідно протоколу від 30.11.2023,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач, Компанія) про стягнення суми неустойки за порушення умов контракту в розмірі 27 683 838,53 грн, з яких 17 639 348,79 грн пені за прострочення поставки товару та 10 044 489,74 грн штрафу за прострочення поставки товарів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Компанією умов державного контракту на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо строку поставки товару.

Ухвалою суду від 17.08.2023 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження в справі № 910/12784/23 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначене на 20.09.2023.

14.09.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Компанії надійшло клопотання про продовження строку для подачі відзиву.

Підготовче засідання 20.09.2023 було відкладене на 30.10.2023.

21.09.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Компанії надійшов відзив на позовну заяву.

02.10.2023 позивачем до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва була подана відповідь на відзив.

Відповідачем 12.10.2023 до суду були надані заперечення на відповідь на відзив.

За наслідками підготовчого засідання 30.10.2023 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 30.11.2023.

У судовому засіданні 30.11.2023 представник позивача позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві.

У свою чергу представник відповідача заперечував проти задоволення позову частково та просив зменшити розмір штрафних санкцій.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_6 між ІНФОРМАЦІЯ_1, як замовником, та ІНФОРМАЦІЯ_2, як виконавцем, було укладено державний контракт № ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - Контракт) про поставку (закупівлю) продукції оборонного призначення.

Умовами пункту 1.. Контракту передбачено, що Виконавець зобов`язується поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства товари оборонного призначення (далі - товари) у кількості та у строки, зазначені в Специфікації товарів, що поставляються за державним контрактом (далі - Специфікація), що постачається в умовах воєнного стану з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини (Додаток 1 до Контракту), а Замовник - прийняти через Вантажоодержувача та оплатити такі товари.

Орієнтовна вартість товару на момент укладання Контракту без урахування податку на додану вартість становить 215 131 500 гривень 00 копійок (пункт 2.1 Контракт).

Згідно з умовами пункту 3.1-3.4 Контракту Товар поставляється Виконавцем Замовнику та передається Вантажоодержувачу в пункті перегину державного кордону (місце поставки), який Сторони узгодять додатково та письмово. Поставка Виконавцем та приймання Вантажоодержувачем товару за Контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки, з підписанням Сторонами акту приймання-передачі товару, у разі необхідності підписання такого документа. Товар передається Виконавцем та приймається Вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, копіями Сертифікатів якості, Сертифікатами походження. Про час відвантаження товару Виконавець повідомляє Вантажоодержувачу не пізніше ніж за 24 години до початку відвантаження. Датою виконання Виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації.

Відповідно до пункту 4.1 Контракту Виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами Контракту не пізніше строку, визначеного у Специфікації, та надати Замовнику документи згідно пункту 2.5 Контракту.

У подальшому між ІНФОРМАЦІЯ_1 та Компанією були укладені додаткові угоди, а саме: додаткову угоду № 1 від 05.08.2022, додаткову угоду № 2 від 09.12.2022, додаткову угоду № 3 від 30.12.2022, додаткову угоду № 4 від 03.02.2023, додаткову угоду № 5 від 22.03.2023, додаткову угоду № 6 від 04.05.2023.

Специфікацією до Контракту в редакції додаткової угоди № 4 від 06.04.2023 Сторони визначили строк постачання товару згідно з умовами Контракту: за пунктом 1 - до 25.05.2022; за пунктом 2 та пунктом 3 - до 20.12.2022.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснена попередня оплата за спірним Контрактом в розмірі 208 677 000,00 грн на підставі платіжного доручення ІНФОРМАЦІЯ_7. Також у матеріалах справи наявна копія платіжної інструкції ІНФОРМАЦІЯ_8 на суму ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо оплати поставки товару за спірним Контрактом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначає, що відповідач з порушенням строку виконав свій обов`язок з поставки товару - ІНФОРМАЦІЯ_3. - 13.01.2023 за ціною 7171,05 грн за од. відповідно до Акту приймання- передавання від 10.02.2023 № 19/М (термін початку приймання 13.01.2023); ІНФОРМАЦІЯ_26. - 14.01.2023 за ціною 7171,05 грн за од. відповідно до Акту приймання- передавання від 14.02.2023 № 147 (термін початку приймання 14.01.2023); ІНФОРМАЦІЯ_27. - 15.04.2023 за ціною 7171,05 грн за од. відповідно до Акту приймання-передавання від 15.04.2023 № 338 (термін початку приймання 15.04.2023); ІНФОРМАЦІЯ_28 - 20.04.2023 за ціною 7171,05 грн за од. відповідно до Акту приймання- передавання від 24.04.2023 № 60/м (термін початку приймання 20.04.2023).

ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу Виконавця було направлено претензії від 21.12.2022 № 403/5/2/12083, 27.01.2023 № 403/5/2/1259 та 04.05.2023 № 403/5/2/6223, які не були задоволені. Вказані обставини стали підставою звернення із цим позовом до суду, в межах якого позивач просить суд стягнути з відповідача 17 639 348,79 грн пені за прострочення поставки товару та 10 044 489,74 грн штрафу, розраховані за фактичний період прострочення кожної поставки.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки Компанія вважає, що позивачем не враховані суттєві обставини, які впливали на стан виконання договірних зобов`язань. Компанія в своєму відзиві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою виконання Контракту відповідач уклав зовнішньоекономічний контракт ІНФОРМАЦІЯ_10 з іноземним постачальником - ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - Іноземний постачальник) про поставку Товару, який є предметом поставки за Держконтрактом. 07.04.2022 Компанія, як стверджує відповідач, з власних обігових коштів сплатив Іноземному постачальнику ІНФОРМАЦІЯ_11 попередньої оплати. Оперативність дій відповідача дозволила організувати отримання вантажоодержувачами позивача 07.04.2022 та 09.04.2022 частини Товару у кількості ІНФОРМАЦІЯ_12. У подальшому, 11.04.2022 відповідач отримав від позивача кошти у сумі ІНФОРМАЦІЯ_13 попередньої оплати за Держконтрактом, які 15.04.2022 перераховано Іноземному постачальнику на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_14. Станом на 15.04.2022 відповідач повністю виконав грошове зобов`язання за зовнішньоекономічним контрактом та обґрунтовано очікував на належне виконання Іноземним постачальником зобов`язання з поставки Товару. Разом з тим, 10.10.2022 отримано лист Іноземного постачальника № ІНФОРМАЦІЯ_15, яким поінформовано відповідача про виникнення обставин, які унеможливлюють вчасне виконання ним зобов`язань за зовнішньоекономічним контрактом. У листі від ІНФОРМАЦІЯ_16 Іноземний постачальник вказав, що наразі неможливо продовжувати здійснення доставку Товару авіаційним транспортом, у зв`язку з чим опрацьовується альтернативний варіант доставки - морським транспортом через треті країни, що, в свою чергу, потребує додаткового часу, в тому числі і на отримання необхідних спеціальних дозволів, зважаючи на специфіку Товару. У встановлений приписами пункту 7.4 держконтракту строк відповідачем своєчасно направлено лист від ІНФОРМАЦІЯ_17 із інформуванням позивача про виникнення вищезазначених об`єктивних обставин, що перешкоджають до виконанню Відповідачем його обов`язків за Держконтрактом. Вказане стало підставою для отримання Висновку Торгово-промислової палати України від ІНФОРМАЦІЯ_18, яким було підтверджено істотну зміну обставин, які виникли під час виконання Держконтракту. Листом Компанії ІНФОРМАЦІЯ_19 на адресу позивача направлено зазначений Висновок Торгово-промислової палати України від ІНФОРМАЦІЯ_18, який став підставою для укладення додаткової угоди № 2 зі змінами строку поставки до 20.12.2022.

26.11.2022 на адресу позивача повторно направлено лист Компанії ІНФОРМАЦІЯ_20 про виникнення поза волею сторін вищезазначеної непередбачуваної обставини, яка унеможливила вчасне виконання Іноземним постачальником його обов`язків з поставки Товару за зовнішньоекономічним контрактом та, відповідно, обов`язків відповідача з поставки Товару за Держконтрактом. Зважаючи на виникнення такої обставини. Відповідач також запропонував позивачу продовжити строк поставки Товару до 28.02.2023. 30.01.2023 та 14.03.2023 відповідач листами ІНФОРМАЦІЯ_21 та ІНФОРМАЦІЯ_22 додатково інформував ІНФОРМАЦІЯ_1, що затримка в постачанні Товару за Держконтрактом зумовлена надпотужним тиском російської федерації на керівництво АДРЕСА_1, що, в свою чергу, призвело до критичних обмежень, пов`язаних з організацією Іноземним постачальником доставки Товару в пункт призначення будь-яким способом (повітряним, наземним, водним). Зважаючи на зазначене, а також на те, що вказані обставини спричинили значні витрати часу на доставку Товару, у тому числі на отримання численних транзитних та інших дозвільних документів, необхідних для транспортування Товару територією третіх країн, Відповідач запропонував Позивачу продовжити строк поставки Товару до 30.05.2023. Крім того, 26.05.2023 відповідач отримав від Іноземного постачальника лист від ІНФОРМАЦІЯ_23 наступного замісту: «Іноземний постачальник є державним підприємством, яке є невід`ємною частиною ІНФОРМАЦІЯ_24 АДРЕСА_1. Постачання товарів військового призначення з АДРЕСА_1 в Україну здійснюється при «мовчазній згоді» з боку військово-політичного керівництва АДРЕСА_1 та на умовах суворої конфіденційності. З початку війни в Україні Іноземним постачальником було організовано ряд поставок товарів військового призначення для потреб ІНФОРМАЦІЯ_1 авіаційним транспортом, в тому числі і перші дві партії Товару за Контрактом. Однак, починаючи з березня місяця 2023 року та по теперішній час відбувається регулярний витік інформації в ЗМІ щодо номенклатури поставленого товару та маршруту його доставки. Зазначений витік інформації викликав надпотужний негативний вплив на військово-політичне керівництво АДРЕСА_1 та держав транзитерів з боку російської федерації, а також проросійські налаштованих медіа, що призвело до певних обмежень в організації постачання товарів військового призначення. Крім того, зважаючи на те, що постачались товари військового призначення, відповідно до міжнародних та національних правил і норм країн транзитерів існувала потреба в отриманні численних дозволів і погоджень від відповідних органів, що також потребувало значної кількості часу. Саме внаслідок дії вищезазначених обставин, які були поза межами контролю Іноземного постачальника та мали характер обставин непереборної сили, відбулось порушення строку поставки Товару за Контрактом».

Зважаючи на всі вищевикладені обставини, Компанія звернулась до Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин.

14.06.2023 Київською обласною (регіональною) Торгово-промисловою палатою видано Відповідачу сертифікат НОМЕР_3, яким засвідчено наступні форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які діяли в період з 20.12.2022 по 20.04.2023 та унеможливили виконання Відповідачем його обов`язку з поставки Товару за Держконтрактом:

- військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, продовження дії правового режиму воєнного стану;

- наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) у Іноземного постачальника, а саме: неодноразовий та неочікуваний витік інформації, з подальшим негативним висвітленням в ЗМІ; складнощі в організації транспортування Товару в пункт призначення, що спричинило неможливість вчасного виконання зобов`язань за Контрактом, укладеним між Відповідачем та Іноземним з метою виконання Держконтракту. Вищезазначене спростовує доводи позивача про повну відповідальність відповідача за несвоєчасну поставку товару та накладення штрафних санкцій. Беручи до уваги вказані обставини, Компанія просила суд, керуючись приписами частини 3 статті 551 ЦК України, зменшити розмір штрафних санкцій на 90 %.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд висновку про наступне.

Внаслідок укладення Державного контракту на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_6 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки. Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що поставка товару за спірним Контракту була здійснена з порушенням обумовленого строку поставки. Зокрема, поставка була погоджена сторонами не пізніше 20.12.2022, проте поставка була здійснена ІНФОРМАЦІЯ_25. - 13.01.2023, ІНФОРМАЦІЯ_26. - 14.01.2023, ІНФОРМАЦІЯ_27. - 15.04.2023, ІНФОРМАЦІЯ_28 - 20.04.2023.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами статті 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК)

Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні статті 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Пунктом 7.2 Контракту передбачено, що за порушення строків поставки товару Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого (недопоставленого) товару, за кожний день прострочення поза встановлені Контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з Виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Суд, перевіривши розрахунок пені та штрафу, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи відповідача, покладені в основу заперечень проти позову, оскільки несвоєчасне виконання зобов`язання з вини третіх осіб не вважається обставиною звільнення від відповідальності.

У той же час, у відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України на 90%.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК та статті 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом, наслідків порушення зобов`язання, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов`язання, прийшов до висновку про наявність існування виняткових обставин для можливості застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України з огляду на наступне та зменшення розміру штрафних санкцій на 46%. Такого висновку суд дійшов, шляхом співставлення обсягу своєчасного виконання зобов`язання, виконання зобов`язання з урахуванням дат внесення змін до Контракту

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню з урахуванням зменшення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, оскільки у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення суми неустойки за порушення умов контракту в розмірі 27 683 838,53 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_3; ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 9 525 248,35 грн (дев`ять мільйонів п`ятсот двадцять п`ять тисяч двісті сорок вісім гривень 35 копійок) пені, 5 424 024,46 грн (п`ять мільйонів чотириста двадцять чотири тисячі двадцять чотири гривні 46 копійок) штрафу та 415 257,58 грн (чотириста п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят сім гривень 58 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. У іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.12.2023.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ