ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 910/11778/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - Полішко Л.О. (адвокат),

відповідача - Данилов К.О. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу комунального підприємства "Київтранспарксервіс",

на рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2023 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023

у справі №910/11778/22

за позовом комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення в частині.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (далі - КП "Київтранспарксервіс", Підприємство, позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, відповідач) про:

- визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії АМК від 17.08.2022 №14-р/тк (далі - Рішення АМК) у справі №137/60/145-рп/к.21 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині визнання дій Підприємства, які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон №2210-ІІІ), у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, які використовує (експлуатує) КП "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- визнати недійсним та скасувати Рішення АМК у справі №137/60/145- рп/к.21 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону №2210-ІІІ про накладення на КП "Київтранспарксервіс" штрафу у розмірі 1 484 750,00 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АМК не в повній мірі та не об`єктивно розглянуто обставини згаданої справи, неповністю досліджено наявні матеріали та документи. Також позивач зазначає, що питання ціноутворення на послуги з платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва належить виключно до повноважень органів місцевого самоврядування (виконавчого органу Київської міської ради), який має повноваження на встановлення та затвердження тарифів, а тому, на думку позивача, відсутні підстави для притягнення до відповідальності Підприємства.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 02.05.2023 (суддя Мандриченко О.В. ), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 (колегія суддів: Гаврилюк О.М., Сулім В.В., Ткаченко Б.О.) у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Рішення та постанова мотивовані з посиланням на відсутність визначених статтею 59 Закону №2210-ІІІ підстав для визнання недійсним Рішення АМК.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі КП "Київтранспарксервіс" (скаржник), з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.1. Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судом першої інстанції після апеляційного перегляду справи апеляційною інстанцією, з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.1.2. В обґрунтування доводів касаційної скарги Підприємство зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статті 13, 50, 59 Закону №2210-ІІІ, статтю 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) та статтю 281 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" (далі - Закон №2807-IV).

4.1.3. За твердженням скаржника, суди попередніх інстанцій не врахували, що підставою, яка слугувала для притягнення Підприємство до відповідальності, є саме "включення до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчика для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг статей витрат щодо "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та обов`язкового платежу 60%". Однак позивачем не встановлювались ціни (тарифи), а надавались лише рекомендації щодо складових, які може бути розглянуто виконавчим органом Київської міської ради при встановленні цін на паркування, оскільки КП "Київтранспарксервіс" є профільним підприємством, яке достеменно знає всі витрати на утримання майданчика для паркування.

4.1.4. На думку скаржника, в силу положень пункту 1 частини другої статті 13 та пункту 2 статті 50 Закону №2210-ІІІ включення в калькуляцію вартості послуг з утримання майданчика для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг статей витрат не створює правових наслідків ні для суб`єкта владних повноважень, який в подальшому затверджує тарифи, ні для споживачів даних послуг, оскільки такі дії носять суто рекомендаційний характер та, відповідно не є підставою для визначення остаточного розміру тарифів та їх затвердження (встановлення), а тому, Підприємство не є суб`єктом порушення у розумінні наведених вище статей Закону №2210-ІІІ.

4.1.5. Підприємство вважає, що "встановлення ціни" та "включення в калькуляцію статей витрат" з утримання майданчика не є тотожними поняттями, оскільки встановлення ціни є підставою для сплати конкретного тарифу за паркування, натомість дії, які полягають у включення в калькуляцію статей витрат є лише діями щодо наповнення складової утримання майданчика для паркування, які відповідно, не створюють правових наслідків для споживача послуг з паркування.

4.1.6. У цьому контексті позивач наголошує, що оскільки вирішення питань щодо встановлення тарифів, зокрема, на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів є виключною компетенцією виконавчих органів міських рад у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення до відповідальності саме Підприємства. Разом з тим, оскаржувані судові рішення взагалі не містять правової оцінки наведених вище обставин в частині того, що саме орган місяцевого самоврядування, має виключні повноваження по встановленню тарифів.

4.1.7. При цьому скаржник зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо: "питання застосування норми права у правовідносинах між КП "Київтранспарксервіс" та виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), а саме: стосовно правомірності притягнення скаржника до відповідальності та накладення штрафу у розмірі 1 484 750,00 грн, за порушення положень пункту 1 частини другої статті 13 Закону №2210-ІІІ (зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку".

4.1.8. Від КП "Київтранспарксервіс" 13.11.2023 також надійшли письмові пояснення до відзиву на касаційну скаргу.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу АМК заперечує доводи скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

5.1. Рішенням АМК, зокрема:

- визнано, що КП "Київтранспарксервіс" з березня 2021 року по січень 2022 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання таких послуг, із часткою 100%;

- визнано дії КП "Київтранспарксервіс", які полягають у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60%", порушенням, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону №2210-ІІІ, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) КП "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 52 Закону №2210-ІІІ, накладено на КП "Київтранспарксервіс" штраф у розмірі 1 484 750,00 грн;

- зобов`язано КП "Київтранспарксервіс" у двомісячний строк із дати отримання рішення в цій справі припинити порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, про що письмово повідомити АМК протягом 5 календарних днів із дня його припинення з наданням підтвердних документів.

5.2. Рішення АМК мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:

- КП "Київтранспарксервіс" створено на підставі рішення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.03.2007 №261/922 з метою покращення організації дорожнього руху в частині впорядкування робіт із паркування, застосування інформаційних технологій, сучасних технічних засобів організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, механізованих автомобільних стоянок, платних місць паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу в м. Києві;

- згідно з даними із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності Підприємства за КВЕД є: допоміжне обслуговування наземного транспорту (52,21) (основний); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) тощо;

- у розумінні статті 1 Закону №2210-ІІІ Підприємство є суб`єктом господарювання;

- АМК проведено аналіз становища Підприємства на ринку послуг із користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва;

- об`єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: Підприємство, яке здійснює продаж прав на експлуатацію паркувальних майданчиків у м. Києві; послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва;

- споживачами є фізичні особи, які отримують від КП "Київтранспарксервіс" послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва;

- товарними межами ринку є послуги із користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва;

- територіальними (графічними) межами ринку надання послуг із користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів є територія в межах відведених майданчиків для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання таких послуг;

- часовими межами ринку визначено період із березня 2021 року по січень 2022 року;

- рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 №930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в місті Києві" Підприємство визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту у м. Києві;

- отже, КП "Київтранспарксервіс" у період із березня 2021 року по січень 2022 року в територіальних межах відведених майданчиків для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання таких послуг, з часткою 100%;

- механізм формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначається Порядком формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 №258 (далі - Порядок);

- згідно з пунктом 3 Порядку, тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначаються окремо для відведених і спеціально обладнаних майданчиків як відношення річної вартості послуг до річного обсягу їх надання з урахуванням коефіцієнта завантаженості майданчика та коефіцієнтів, що встановлюються органами місцевого самоврядування для досягнення оптимального завантаження вулично-дорожньої мережі;

- пунктом 6 Порядку визначено, що вартість послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів визначається відповідно до тарифу на ці послуги, встановленого органом місцевого самоврядування. Тариф на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів розраховується виходячи з розміру повної планованої собівартості послуг, планованого прибутку, розміру податків та зборів (обов`язкових платежів);

- розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.03.2021 №445 "Про уповноваження Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва", Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - Департамент) отримав повноваження приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва;

- наказом Департаменту від 25.03.2021 №H-67 "Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва" затверджено перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, обладнання та функціонування яких забезпечує КП "Київтранспарксервіс";

- листом від 09.06.2021 №053/05-2500 КП "Київтранспарксервіс" надало Департаменту розрахункові матеріали (планову калькуляцію), зокрема, вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс";

- до розробленої Підприємством планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", включено, зокрема, такі статті витрат (грн із ПДВ за одне місце за одну годину): "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" - 7.808 (І зона - 22,31 %), 4.834 (ІІ зона - 19,34 %), 0.000 (ІІІ зона - 0,0 %); "обов`язкові платежі 60 %" - 17.500 (І зона), 12.500 (ІІ зона), 2.500 (ІІІ зона);

- на підставі вказаної планової калькуляції розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.06.2021 №1459 "Про встановлення тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (далі - Розпорядження №1459) затверджено, зокрема, такі тарифи на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надає КП "Київтранспарксервіс" (далі - Послуги):

Територіальна зона Тариф, грн з ПДВ за 1 місце за 1 годину платного паркування

легкового автомобіля

вантажного автомобіля

автопоїзда автобуса

І 35,00 - - 159,00

ІІ 25,00 52,00 152,00 114,00

ІІІ 5,00 10,00 30,00 23,00;

- додатком 10 до рішення Київської міської ради від 24.12.2020 №24/24 "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" затверджено "Положення про формування та використання коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва у 2021 році" (далі - Положення), підпунктом 2.5 пункту 2 якого визначено, що 60 відсотків плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за КП "Київтранспарксервіс", є одним з джерел формування коштів цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва, які спрямовуються відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 Положення на заходи Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із забезпечення безпеки дорожнього руху та розвитку паркувального простору за рахунок джерела, визначеного пунктом 2.5 цього Положення.

- тобто, при формуванні розміру тарифів на Послуги, затверджених розпорядженням №1459, враховано вимоги підпункту 19.11 рішення №24/24 в частині того, що 60 % отриманої плати за паркування транспортних засобів зараховується до цільового фонду бюджету м. Києва;

- при цьому з 01.01.2019 рішенням Київської міської ради від 20.12.2018 №490/6541 "Про внесення зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (далі - Рішення №242/5629) встановлено ставку збору за місця для паркування транспортних засобів у розмірі 0,0 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

- рішенням №24/24, а саме пунктом 19.11. "Інші положення, що регламентують процес виконання бюджету міста Києва", встановлено, що КП "Київтранспарксервіс" не пізніше наступного робочого дня після зарахування коштів від плати за паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування, які закріплені за Підприємством, перераховує 60 % отриманих коштів до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва;

- відрахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва Підприємство почало з 01.01.2019, а за новими тарифами - з 01.07.2021 (розпорядження №1459);

- КП "Київтранспарксервіс" не заперечує та навпаки зазначило про те, що до статті витрат "обов`язкові платежі 60 %" останнім включено затрати, які потрібно сплатити Підприємству до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва;

- за 2021 рік КП "Київтранспарксервіс" від надання Послуги перерахувало до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва 26 266 065,23 грн;

- при цьому планова витрата на 2021 рік статті витрат "обов`язкові платежі 60 %" планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", була передбачена в розмірі 178 706 764, 06 грн;

- тариф на Послуги з липня 2016 року до липня 2021 року не змінювався, а відрахування "обов`язкових платежів 60 %" до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва КП "Київтранспарксервіс" почалося з 01.01.2019, що свідчить про можливість відрахування Підприємством до цільового фонду спеціального фонду бюджету м. Києва "обов`язкових платежів 60 %" і без включення такої статті витрат до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме останнє;

- при цьому, тариф на Послуги в період із липня 2021 по січень 2022 не змінювався;

- також КП "Київтранспарксервіс" у планову калькуляцію статті витрат включено "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями";

- при цьому, облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є ресурсом, контрольованим КП "Київтранспарксервіс", який призведе до отримання економічних переваг Підприємства у майбутньому в результаті отримання плати за Послуги. Тобто, відповідно до пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є активами КП "Київтраснпарксервіс";

- оскільки тривалість використання Підприємством облаштованих заїзних кишень до паркувальних майданчиків для надання Послуг перевищує тривалість операційного циклу таких послуг та є більшою за 12 місяців, а тому, відповідно, облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є необоротними активами КП "Київтранспарксервіс";

- згідно з пунктом 2 Порядку до інвестиційної складової належать, зокрема, кошти, передбачені в тарифі на реалізацію заходів, пов`язаних з будівництвом, виготовленням, реконструкцією, модернізацією, придбанням основних засобів, інших необоротних матеріальних активів;

- відповідно до пункту 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92 (далі - НПБО 7 "Основні засоби"), основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) який більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік). Облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків є матеріальними активами, які Підприємство утримує з метою використання їх у процесі надання Послуг, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік) та відповідають визначенню основних засобів, наведеному в пункті 4 НПБО 7 "Основні засоби";

- тобто облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків Підприємства належать до необоротних матеріальних активів, а відтак, витрати на їх облаштування мають належати до інвестиційної складової тарифу на Послуги;

- відповідно до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", витрати за статтею 4.6. "Облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" віднесені до складу загальновиробничих витрат, які є складовою виробничої та повної собівартості Послуг;

- однак відповідно до пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" та пункту 5 НПБО 7 "Основні засоби" облаштовані заїзні кишені до паркувальних майданчиків КП "Київтранспарксервіс" належать до необоротних матеріальних активів;

- згідно з пунктом 2 Порядку, витрати КП "Київтранспарксервіс" на облаштування заїзних кишень до паркувальних майданчиків належать до інвестиційної складової тарифів на Послуги;

- тобто, відповідно до положень пункту 2 та пункту 23 Порядку, інвестиційна складова тарифів на послуги підлягає включенню до планового прибутку, а не до планової виробничої та повної собівартості;

- тобто, наведеним вище підтверджується невідповідність вимогам пункту 2 та пункту 23 Порядку, пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" включення планових видатків КП "Київтранспарксервіс" на облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями на загальну суму 57 148 124,00 грн до загальновиробничих витрат, виробничої собівартості та повної собівартості Послуг;

- зокрема, відповідно до розробленої Підприємством планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", включено статтю витрат (грн із ПДВ за одне місце за одну годину) "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" - 7.808 (І зона - 22,31 %), 4.834 (ІІ зона - 19,34 %), 0.000 (ІІІ зона - 0,0 %);

- відповідно до пункту 17.2 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 (далі - Правила благоустрою міста Києва), плата за послуги паркування включає в себе ставку збору за паркування, відшкодування витрат на утримання та обслуговування місць для платного паркування, забезпечення планового прибутку уповноваженої особи (оператора) та може включати інвестиційну складову, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, якою передбачена зазначена складова;

- згідно з підпунктом 17.4.4 пункту 17.4 Правил благоустрою міста Києва, оператор здійснює за власний рахунок (за рахунок інвестиційної складової) або за рахунок коштів інвесторів (за умови провадження інвестиційного конкурсу) оснащення (встановлення паркувального обладнання, проведення ремонту, облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів, монтаж дорожніх знаків тощо).

- абзацом другим підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва встановлено, що тарифи на послуги з паркування включають в себе ставку збору за паркування, плату за послуги з паркування та, у разі затвердження Київською міською радою інвестиційної програми, можуть включати інвестиційну складову.

- водночас листом від 25.01.2022 № 053/05-311 позивач повідомив АМК, що інвестиційні програми затверджені органом місцевого самоврядування за період 2019 - 2022 років у КП "Київтранспарксервіс" відсутні;

- включення планових витрат КП "Київтранспарксервіс" за статтею "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" на загальну суму 57 148 124,00 грн до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", не відповідає вимогам пункту 17.2, підпункту 17.4.4 пункту 17.4, абзацу другому підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва та призводить до необґрунтованого збільшення вартості Послуг;

- внаслідок включення КП "Київтранспарксервіс" до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме Підприємство, статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" (розмір якої становить від 0,0 % до 22,31 %) та "обов`язкові платежі 60 %" фактично призвело до завищення тарифів на Послуги, які затверджені Розпорядженням №1459, від 60,0 % до 82,3 % та відповідно, призвело до додаткових витрат для споживачів цих Послуг і ущемлення їх інтересів;

- тобто, підготовка Підприємством вказаної вище економічно не обґрунтованої планової калькуляції та надання її на затвердження виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для встановлення тарифів на Послуги на ринку, на якому КП "Київтранспарксервіс" займає монопольне (домінуюче) становище, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на такому ринку;

- вказані дії позивача були б неможливими за умови наявності значної конкуренції на ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) позивач для надання таких послуг, адже в такому випадку споживачі Послуг мали б можливість обирати між кількома надавачами таких послуг, та в разі ущемлення їх інтересів обрали б іншого надавача. У випадку ж відсутності конкуренції на відповідному ринку і, як наслідок, відсутності у споживачів КП "Київтранспарксервіс" альтернативи щодо придбання послуг із користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надає позивач, інакше ніж у Підприємства, вищезазначені дії призводять до настання негативних наслідків для споживачів (сплати завищеної вартості послуг);

- згідно з інформацією, яку надало Головне управління ДПС у м. Києві листом від 02.05.2022 №8045/5/26-15-12-07-05, дохід (виручка) Підприємства від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2021 рік становить 29 695 000 грн.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

7.2. Як вбачається із з`ясованого попередніми судовими інстанціями змісту Рішення АМК, згідно з ним дії позивача кваліфіковано АМК за ознаками пункту 1 частини другої статті 13, пункту 2 статті 50 Закону №2210-ІІІ, у зв`язку з чим накладено штраф.

7.3. Відповідно до статті 12 Закону України №2210-ІІІ суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

7.4. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він (суб`єкт господарювання) не доведе, що зазнає значної конкуренції.

7.5. Згідно з частиною першою статті 13 Закону №2210-ІІІ зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

7.6. Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 1 частини другої статті 13 Закону №2210-ІІІ).

7.7. Закон України "Про Антимонопольний комітет України" не покладає на АМК та його органи здійснення контролю у сфері застосування вільних цін і тарифів. Водночас за пунктом 1 частини другої статті 13 Закону №2210-ІІІ встановлення, зокрема, таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

7.8. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №2210-ІІІ зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

7.9. Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 50 Закону №2210-ІІІ).

7.10. Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону №2210-ІІІ).

7.11. Верховний Суд неодноразово зазначав, що на АМК або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення у суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку, також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі зайняття монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону №2210-ІІІ.

7.12. При розгляді цієї категорії справ в основу кваліфікації дій суб`єкта господарювання як зловживання своїм монопольним становищем АМК може бути покладено, зокрема, дискримінаційність ціноутворення суб`єкта господарювання (наприклад, безсистемне встановлення цін на різному рівні, без прив`язки до обсягів закупівлі чи інших обґрунтованих критеріїв) та можливість такого ціноутворення за умов існування значної конкуренції на ринку (що включало аналіз наявності або відсутності об`єктивно виправданих причин). Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.03.2020 №910/2921/19, від 01.10.2020 №920/890/20 та від 17.12.2020 №910/13225/19.

7.13. Предметом касаційного оскарження є судові рішення попередніх інстанцій у справі №910/11778/22, якими відмовлено Підприємству у задоволенні позову про визнання недійсним Рішення АМК.

7.14. Касаційна скарга Підприємства подана на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.15. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.16. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

7.17. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

7.18. В силу приписів частини третьої статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

7.19. Так, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що відповідачем повно та всебічно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, оскаржуване Рішення АМК прийняте з правильним застосуванням норм матеріального, а відтак - в суду відсутні передбачені статтею 59 Закону №2210-ІІІ підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним.

7.20. Зокрема, за висновками судів, у ході розгляду АМК антимонопольної справи №137/60/145- рп/к.21 АМК вірно кваліфіковано дії позивача, які полягали у включенні до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надавало КП "Київтранспарксервіс", статей витрат "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60 %", як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 частини першої статті 50 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону №2210-ІІІ, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуг з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) Підприємство для надання послуг, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

7.21. За висновками судів розпорядження №1459 прийнято виконавчим органом Київської міської ради на основі розгляду планової калькуляції послуг, яка розроблена Підприємством. Тобто саме Підприємство без належного економічного обґрунтування включило до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс" витрати на "облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60 %" і подало для затвердження тарифу вказану калькуляцію вартості Послуг.

7.22. Верховний Суд зазначає, що за встановлених АМК обставин щодо: 1) невідповідності дій Підприємства вимогам пункту 2 та пункту 23 Порядку, пункту 3 НПБО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", зокрема, в частині включення планових видатків КП "Київтранспарксервіс" на облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями на загальну суму 57 148 124,00 грн до загальновиробничих витрат, виробничої собівартості та повної собівартості Послуг; 2) невідповідності дій Підприємства вимогам пункту 27 Порядку, абзацу другому підпункту 17.6.1 пункту 17.6 Правил благоустрою міста Києва в частині включення планових витрат КП "Київтранспарксервіс" за статтею "обов`язкові платежі 60 %" на загальну суму 178 706 764,06 грн до планової калькуляції вартості послуг з утримання майданчиків для паркування транспортних засобів за одну годину надання послуг, які надаватиме КП "Київтранспарксервіс", правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач не спростував зловживання ним монопольного (домінуючого) становища на відповідному ринку.

7.23. Що ж до аргументів скаржника про те, що питання ціноутворення на Послуги належить виключно до повноважень органів місцевого самоврядування (виконавчого органу Київської міської ради), Суд наголошує на тому, що як встановлено у Рішенні АМК та судами попередніх інстанцій відповідно до пункту 6 Порядку та пункту 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1342 (далі - Правила №1342) вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування визначається, як економічно обґрунтовані витрати оператора (позивача), пов`язані з утриманням, облаштуванням та обладнанням паркувальних майданчиків згідно з тарифом, установленим органом самоврядування відповідно до Порядку. При цьому тариф розраховується (формується) саме виходячи з розміру повної планованої собівартості послуг, планованого прибутку оператора, розміру податків та зборів. Тобто, тариф безпосередньо формується на підставі економічно обґрунтованих планових витрат оператора.

7.24. Разом з тим, як встановлено у Рішенні АМК саме КП "Київтранспарксервіс" всупереч вищезазначеним нормативним актам включило до планової калькуляції вартості послуг необґрунтовані витрати ("витрати на облаштування паркувального майданчика заїзними кишенями" та "обов`язкові платежі 60 %") і подало для затвердження до виконавчого органу Київської міської ради.

7.25. Верховний Суд неодноразово зазначав, що у застосуванні статті 13 Закону №2210-ІІІ необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких з числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) суб`єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті.

7.26. Здійснення системної оцінки та кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання, як і уточнення кваліфікації одних і тих самих дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання в межах відповідних (тобто тих, що співвідносяться як загальні та спеціальні) приписів, що містяться в різних частинах статті 13 вказаного вище Закону, відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів АМК.

7.27. Попередні судові інстанції, з огляду на відповідні положення Порядку, Правил №1342 та Правил благоустрою міста Києва, з`ясувавши: що з боку Підприємства, яке відповідно до частини першої статті 12 Закону №2210-ІІІ займало монопольне (домінуюче) становище з часткою 100 відсотків на: ринку надання послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва, які використовує (експлуатує) КП "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг у період із березня 2021 року по січень 2022 року, мало місце недотримання вимог чинного законодавства, а саме: порушення порядку розрахунку тарифів для визначення обґрунтованого розміру тарифу на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, є порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону №2210-ІІІ, як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, які використовує (експлуатує) КП "Київтранспарксервіс" для надання таких послуг, що призвело до ущемлення інтересів споживачів; недоведення позивачем наявності передбачених статтею 59 Закону №2210-ІІІ підстав для визнання недійсним (скасування) Рішення АМК, дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

7.28. З огляду на наведене, суд касаційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що його було притягнуто до відповідальності за дії, які не є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, так, як він лише пропонував органу місцевого самоврядування погодити тариф, розрахований ним, як оператором, а прийняття рішення з цього питання покладається на орган місцевого самоврядування, оскільки, як встановлено АМК у оспорюваному рішенні та судами попередніх інстанцій саме вказані вище дії Підприємства щодо включення до розрахунку (планової калькуляції вартості послуг) та подання на затвердження і призвели до завищення тарифу на Послуги від 60,0 % до 82,3 % .

7.29. Поряд з тим, у доводах касаційної скарги позивач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме: "питання застосування норми права у правовідносинах між КП "Київтранспарксервіс" та виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), а саме: стосовно правомірності притягнення скаржника до відповідальності та накладення штрафу у розмірі 1 484 750,00 грн, за порушення положень пункту 1 частини другої статті 13 Закону №2210-ІІІ (зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку".

7.30. Водночас, Суд зазначає, що зміст положень пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом викладення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 зі справи №910/800/19).

7.31. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

7.32. У контексті доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій колегія суддів зазначає про те, що саме лише посилання скаржника у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 13, 50 Закону №2210-ІІІ та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" без належного обґрунтування того, у чому полягало неправильне застосування судами попередніх інстанцій цих норм у спірних правовідносинах не є підставою для висновків про їх неправильне застосування у спірних правовідносинах.

7.33. З урахуванням наведено вище, у Верховного Суду відсутні підстави для формування висновку щодо питання застосування зазначених скаржником норм права.

7.34. Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів у справі, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

7.35. Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень попередніх інстанції з такої підстави.

7.36. Судом касаційної інстанції відхиляються доводи скаржника через їх необґрунтованість щодо ухвалення судових рішень у цій справі з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

7.37. За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

7.38. Суд касаційної інстанції приймає доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, у тій частині, в якій вони не суперечать цій постанові.

7.39. Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу "Брумареску проти Румунії", заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа "Рябих проти Росії", заява №52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

7.40. Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу КП "Київтранспарксервіс" слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

9. Судові витрати

9.1. Судовий збір у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Касаційний господарський суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства "Київтранспарксервіс" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 02.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 у справі №910/11778/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова