РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2023Справа № 910/14721/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін господарську справу за позовом Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

до 1) Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, ідентифікаційний код: 39794214);

2) Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул. Бастіонна, 6, ідентифікаційний код: 37567646)

про стягнення 136 960,00 грн шкоди,

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Гусейнов Фаіг (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач-1) та Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення 136 960, 00 грн шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що незаконною постановою Головного управління Держпраці у Київській області від 01.04.2021 №КВ-233/49/АВ/ТД/ФС-35 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення завдано шкоди позивачу у загальному розмірі 136 960, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 на підставі ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга залишено без руху, надано позивачу строк та встановлено спосіб усунення недоліків.

03.10.2023 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками до неї.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 продовжено розгляд справи №910/14721/23.

20.10.2023 через підсистему "Електронний суд" Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 не погоджується з позовними вимогами, оскільки жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав з ним у правовідносини та жодної шкоди не завдавав. При цьому, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного бюджету України здійснюється за відповідним поданням контролюючого органу з дотриманням процедури і умов, встановлених у ст. 45 Бюджетного кодексу України.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив відповідача-2, передбаченим приписами статті 166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

В свою чергу, з метою повідомлення відповідача-1 про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.09.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказана ухвала була вручена представнику відповідача 25.09.2023, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №626.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-1 у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2021 Головним управлінням Держпраці у Київській області було видано наказ №487 та направлення №233 на проведення інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга щодо неоформлення трудових відносин з 08.02.2021 по 19.02.2021.

За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці 19.02.2021 працівниками Головного управління Держпраці у Київській області складено акт №КВ 233/49/АВ, відповідно до якого виявлено факт неукладення трудових договорів під час виконання роботи, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

01.04.2021 на підставі вказаного акта Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35 про накладення на ФОП Гусейнова Фаіга штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 120 000, 00 грн.

22.07.2021 старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з виконання постанови №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35 від 01.04.2021.

В той самий день в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 також було визначено суму мінімальних витрат у розмірі 319,00 грн та виконавчий збір у розмірі 12 000 грн.

Постановою від 12.08.2021 ВПНОМЕР_3 накладено арешт на кошти боржника в межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів - 132 320 грн.

06.10.2021 старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про розшук майна боржника та накладено арешт на автомобіль позивача марки Тойота д.н. НОМЕР_2 .

26.01.2022 старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавцем встановлено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 3 641, 00 грн.

02.12.2021 Фізичною особою-підприємцем Гусейновим Фаігом перераховано на депозитний рахунок Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 135 960,00 та сплачено при цьому 1 000,00 грн комісії за банківські послуги, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 02.12.2021.

03.12.2021 старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Поряд з цим, не погоджуючись із постановою Головного управління Держпраці у Київській області від 01.04.2021 №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35 позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання вказаної постанови протиправною та її скасування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №640/27793/21 позов Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 01.04.2021 №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35.

22.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Держпраці у Київській області із заявою про повернення коштів в сумі 135 960, 00 грн.

В той самий день позивач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про повернення коштів в сумі 135 960, 00 грн та судового збору у розмірі 1 200,00 грн, сплаченого ним за подання позову в адміністративній справі №640/27793/21.

У відповідь на звернення позивача Головного управління Держпраці у Київській області надало лист №КВ/1/3905-3В-22 від 07.04.2023, згідно якого вимоги за заявою від 22.03.2023 залишені без задоволення на тій підставі, що відповідно до п. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а відтак штрафні санкції за порушення норм законодавства про працю та зайнятість населення стягуються у державний/місцевий бюджет, а не на рахунок територіального органу Держаної служби з питань праці.

В свою чергу, як зазначає позивач, Державною казначейською службою повернуто позивачу суму судового збору у розмірі 1 200, 00 грн, однак, кошти в сумі 135 960, 00 грн не були повернуті без будь-яких пояснень.

12.07.2023, діючи в інтересах позивача, адвокат Литвиненко М.В. звернувся до Державної казначейської служби України з адвокатським запитом про надання відомостей щодо розгляду заяви ФОП Гусейнова Фаіга про повернення коштів від 22.03.2023, однак вказаний запит залишений відповідачем-2 без відповіді, решта вимог по заяві від 22.03.2023 без задоволення.

Таким чином, як зазначає позивач, сума штрафу, а також виконавчий збір та витрати виконавця стягнуті на підставі документів, які в подальшому були скасовані в судовому порядку, за своєю правовою природою є шкодою, яка завдана неправомірними діями відповідача-1 та підлягає відшкодуванню позивачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Водночас, згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Суд відзначає, що на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, суд враховує, що згідно абзацу другого та третього статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Загальні вимоги до здійснення державного нагляду (контролю) визначено статтею 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до частини першої, четвертої якої державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 2 цього Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються, серед іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 (далі по тексту - Порядок №823).

Частиною першою статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа № 640/27793/21 за позовом Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 01 квітня 2021 року №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2022 у справі №640/27793/21, яке набрало законної сили, позов Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 01.04.2021 №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35.

Під час розгляду вказаної адміністративної справи судом встановлено, що відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач поінформований своєчасно. Недотримання строку повідомлення про розгляд справи не є формальним, оскільки призвело до позбавлення позивача права приймати участь у розгляді справи та порушенню принципу рівності. Таким чином, неналежне повідомлення позивача про проведення відповідачем розгляду справи є самостійною підставою для скасування оспорюваної постанови відповідача про накладення штрафу на позивача.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судове рішення у адміністративній справі №640/27793/21, яким встановлено факт протиправності дій Головного управління Держпраці у Київській області щодо винесення постанови про накладення на Фізичну особу-підприємця Гусейнова Фаіга штрафу у розмірі 120 000, 00 грн, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Отже, судом встановлено і відповідачем-1 не спростовано, що внаслідок його неправомірних дій на позивача було накладено штраф у розмірі 120 000, 00 грн.

В той же час, у зв`язку з відкритим виконавчим провадженням НОМЕР_3 щодо примусового виконання постанови від 01.04.2021 №КВ233/49/АВ/ТД/ФС-35 боржнику додатково нараховано до стягнення виконавчий збір у розмірі 12 000,00 грн та 3 960,00 грн витрат виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частин 1-3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» затверджено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких зокрема віднесено: плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

02.12.2021 Фізичною особою-підприємцем Гусейновим Фаігом перераховано на депозитний рахунок Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 135 960,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 02.12.2021.

Таким чином, неправомірними діями Головного управління Держпраці у Київській області позивачу завдано матеріальної шкоди у загальному розмірі 135 960,00 грн, який включає 120 000, 00 грн сплаченого штрафу, 12 000, 00 грн виконавчого збору та 3 960, 00 грн витрат виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги вище встановлені обставини в сукупності, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Головного управління Держпраці у Київській області та завданою позивачу шкодою, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, в загальній сумі 135 960,00 грн, які безпосередньо пов`язані із протиправними діями Головного управління Держпраці у Київській області.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог у розмірі 1 000, 00 грн, у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між понесеними витратами і неправомірними діями відповідача-1, так як сплата позивачем банківської комісії під час здійснення платежу залежала цілком від дій позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи, що судом встановлено доведеність завдання позивачу матеріальної шкоди, безпосередньо пов`язаної з неправомірними діями відповідача-1, яка виявились у нарахуванні та оплаті відповідачем штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 135 960, 00 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Головного управління Держпраці у Київській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню в зазначеному розмірі. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача-1 та завданою шкодою, обов`язок доведення яких покладено саме на позивача.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011. Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету, а відтак заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

При цьому суд зазначає, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай - орган, діями якого заподіяну шкоду. Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, може бути відповідачем у такій категорії справ. Водночас залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Керуючись ст. 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь Фізичної особи-підприємця Гусейнова Фаіга ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в сумі 135 960 грн 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.11.2023

Суддя Пукшин Л.Г.