ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. Справа №910/7638/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники сторін:

від позивача: Грищенко О.М.

від відповідача: Янковська Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Король Миколи Тарасовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 (повний текст складено 19.09.2023)

у справі №910/7638/23 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Король Миколи Тарасовича

до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо"

про визнання третейської угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Король Микола Тарасович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва "Плесо" (далі - КП "Плесо") про визнання третейської угоди недійсною з моменту укладення у вигляді третейського застереження, викладеного в пункті 8.3 договору про надання послуг щодо санітарного утримання території від 25.01.2018 №07/2018, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пункт 8.3 договору не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди, у зв`язку з чим третейська угода у вигляді третейського застереження, викладеного у вищенаведеному пункті договору, не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсною.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд встановив, що позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права з моменту укладення спірного договору, а саме з 25.01.2018. У той же час, звернувся до суду за захистом свого права поза межами загального строку позовної давності 16.05.2023, що підтверджується відтиском штемпеля Господарського суду міста Києва на позовній заяві, що зумовлює відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Король М.Т. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ФОП Король М.Т. посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з недодержанням повного, всебічного і об`єктивного з`ясування дійсних обставин, що мають значення для справи.

Так, за доводами скаржника, третейська угода у вигляді третейського застереження, викладеного у пункті 8.3 договору, не відповідає вимогам закону та є недійсною в силу закону, тобто нікчемною.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 апеляційну скаргу ФОП Король М.Т. у справі №910/7638/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7638/23 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження до надходження даної справи з суду першої інстанції.

26.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7638/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7638/23. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень - до 22.11.2023. Розгляд апеляційної скарги ФОП Король М.Т. на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 призначено на 29.11.2023.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

24.11.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу ФОП Король М.Т. без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 - без змін, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.

Так, у своєму відзиві відповідач, зокрема зазначає, що позивач звертається до Господарського суду міста Києва з позовною вимогою про визнання недійсною, з моменту укладення, третейської угоди у вигляді третейського застереження, викладеного у пункті 8.3 договору №07/2018, через фактично 5 років з моменту укладення такого договору.

Таким чином, на переконання відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки останній звернувся до суду з оскарженням положення договору після спливу 3-річного терміну.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 29.11.2023 з`явились представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.01.2018 між КП "Плесо" та ФОП Король М.Т. укладено договір про надання послуг щодо санітарного утримання території №07/2018. За умовами договору відповідач зобов`язується утримувати територію в належному санітарному стані, згідно з нормами чинного законодавства України, що включають в себе заходи, які узгоджуються сторонами даним договором або додатковими угодами до нього, а позивач оплачує відповідачу послуги, що є предметом цього договору на умовах, визначених сторонами.

Згідно з пунктом 2.1 договору, територія для проведення заходів щодо санітарного утримання - це місця, які потребують належного санітарного утримання, зазначені в додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 3.1 договору позивач сплачує відповідачу плату за послуги з належного санітарного утримання території в розмірі та за порядком, що встановлюється відповідно до протоколу погодження розміру та порядку сплати договірної ціни, що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною (додаток 2).

За умовами пункту 8.3 договору, у випадку якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів".

Позивач стверджує, що третейська угода, у вигляді третейського застереження, підлягає визнанню недійсною з тих підстав, що договір між сторонами не виконувався. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо предмету та ціни договору, а саме третейське застереження, яке зазначене у пункті 8.3 договору, не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, що є підставою для визнання третейської угоди недійсною та стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даної справи місцевий господарський суд виходив з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 ЦК України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

За приписами частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначалось вище, 25.01.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг щодо санітарного утримання території №07/2018. В пункті 8.3 між сторонами погоджено третейське застереження, а саме - у випадку, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Ліга юридичного захисту інтересів споживачів".

Згідно з частинами 1, 4 статті 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту третейського застереження, що міститься в пункту 8.3 договору не вбачається визначення в ньому предмета спору, що відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди" є обов`язковою вимогою щодо змісту третейської угоди (застереження).

Згідно з частиною 7 статті 12 Закону України "Про третейські суди", у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, укладене між сторонами третейське застереження не відповідає приписам статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання в порядку статті 215 ЦК України, його недійсним та задоволення позовних вимог.

Разом із тим, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано заяву про застосування строків позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно зі статтями 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №916/2128/18.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний суд у своїй постанові від 28.11.2018 у справі №911/926/17 зазначив, що порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обв`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає з загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Позивач зазначає, що про порушення свого права він дізнався після стягнення з нього коштів за рішенням Третейського суду від 28.03.2019 у третейській справі №02/19 лише у лютому 2023 року, оскільки вказане рішення прийняте без відома та участі ФОП Короля М.Т.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки останній повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір з боку позивача підписав сам ФОП Король М.Т., а тому його посилання на те, що про існування свого порушеного права позивач дізнався лише у лютому 2023 року, є безпідставним, оскільки сам договір з третейським застереженням був підписаний особисто ФОП Королем М.Т. 25.01.2018 і з умовами договору останній був ознайомлений у повному обсязі, в тому числі і з третейським застереженням.

Таким чином, позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права з моменту укладення спірного договору, а саме з 25.01.2018 до 25.01.2021. Однак, позивач звернувся до суду за захистом свого права поза межами загального строку позовної давності - 16.05.2023, що підтверджується відтиском штемпеля Господарського суду міста Києва на позовній заяві.

За приписами частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах №641/76/17 та №916/3156/17 колегією суддів визнано безпідставним, оскільки правовідносини у вищезазначених справах та у справі, що розглядається, не є подібними, різняться за підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин, позаяк існує ряд істотних відмінностей саме у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних із правами й обов`язками їх сторін, що в свою чергу зумовлює і різний зміст спірних правовідносин та унеможливлює застосування висновків Верховного Суду, викладених у наведених скаржником в апеляційній скарзі постановах, до спірних правовідносин у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ФОП Король М.Т. задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ФОП Король М.Т.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Король Миколи Тарасовича на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/7638/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Король Миколу Тарасовичу.

4. Матеріали справи №910/7638/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 06.12.2023.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов