ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Черкаси справа № 925/1158/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» до Фізичної особи-підприємця Совгирі Володимира Васильовича про стягнення 473670 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Совгирі Володимира Васильовича (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 20/05/13 від 01.12.2022 року, 124650 грн. пені та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків поставки товару за договором поставки № 20/05/13 від 01.12.2022 року, пунктом 7.2. якого передбачена відповідальність у виді пені.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1158/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін без виклику, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.09.2023 року.

04.09.2023 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 14417/23, а.с. 51-54), в якій останній просив стягнути з відповідача, на підставі договору поставки № 20/05/13 від 01.12.2022 року, 124650 грн. пені, 349020 грн. штрафу, що разом складає 473670 грн., та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог позивач вказав додатково на невиконання відповідачем зобов`язань п. 5.8. договору поставки № 20/05/13 від 01.12.2022 року в частині передачі товару без повного комплекту належним чином оформлених товаросупроводжувальних документів, у зв`язку з чим заявлено вимогу і про стягнення штрафу обумовленого п. 7.5. договору.

Відповідач подав суду 07.09.2023 року відзив на позов, в якому заперечував проти позову повністю. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що поставка продукції відбулась в межах граничного строку, погодженого сторонами у договорі, прострочення відбулось внаслідок дії воєнного стану, підтвердженого листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, що виключає застосування до нього спірних видів відповідальності (вх. № 14723/23, а.с.72-78).

Представник позивача подав суду 22.09.2023 року відповідь на відзив (вх. № 15617/23, а.с. 115-120), в якій спростовував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, просив задовольнити уточнені позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 26.09.2023 року прийнято до провадження заяву позивача (вх. № 14417/23 від 04.09.2023 року), яка по суті є заявою про зміну предмету позову; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву з урахуванням зави про зміну предмету позову; запропоновано позивачу подати відповідь на відзив, повідомлено сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою, факсом або дистанційними засобами зв`язку до 31.10.2023 року.

Відповідач подав суду 20.10.2023 року заперечення на відповідь на відзив (вх. № 17300/23, а.с132-136), в яких вимоги позивача про стягнення спірних штрафних санкцій вважав безпідставними. Крім того, просив врахувати, що поставка продукції відбулась в умовах війни, заявлені до стягнення штрафні санкції є неспівмірними з наслідками, що настали, покладають на відповідача несправедливо непомірний тягар, а для позивача будуть джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків, тому у відповідності до ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України заявив про зменшення судом їх розміру на 80%.

Сторони явку своїх представників в судове засідання 31.10.2023 року не забезпечили, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані сторонами заяви по суті справи, письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов частково з таких підстав.

01.12.2022 року позивач Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», як покупець, та відповідач Фізична особа-підприємець Совгиря Володимир Васильович, як постачальник, уклали договір поставки № 20/05/13 (далі Договір, а.с. 10-17), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити в передбачені даним договором строки покупцю комплекс для зварювання кільцевих швів INTEK AS-305-1JS в кількості 1 шт. за ціною 4986000 грн.; виробник Туреччина у строк до 20.12.2022 року, але не пізніше дня припинення чи скасування воєнного стану.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про наступне:

п. 3.1. загальна сума договору складає 4986000 грн. без ПДВ;

п. 5.1. поставка продукції за цим договором здійснюється до 20.12.2022 року, але не пізніше дня припинення чи скасування воєнного стану, відповідно до заявок покупця, в яких зазначається номенклатура, строки поставки та місце поставки продукції;

п. 5.3. за пропозицією постачальника строк поставки, визначений відповідно до п. 5.1. договору може бути змінений за згодою покупця шляхом направлення постачальнику заявки з новим строком поставки способами зазначеним у п. 5.2. договору;

п. 5.8 - продукція, що постачається, повинна супроводжуватись наступними документами:

- видатковою накладною та/або товарно-транспортною накладною (зазначається залежно від умов поставки);

- у випадку, якщо стандарти, технічні умови або інша документація про якість продукції не опублікована в загальнодоступних виданнях - копіями вказаної документації;

- документом про якість;

- рахунком;

- документація згідно з додатком № 1 до цього договору.

Вказані документи повинні бути складені українською мовою, в іншому випадку постачальник зобов`язаний надати разом з документами їх автентичні переклади українською мовою.

У випадку непередачі зазначених документів разом з продукцією, що постачається та/або виявлення у наданих документах невідповідностей встановленим вимогам, відсутні документи повинні бути надані покупцю, а невідповідності в документах - усунуті протягом визначеного покупцем строку. Якщо такий строк покупцем не визначений, відсутні документи повинні бути надані протягом 10 днів з моменту отримання останнім продукції, а невідповідності в документах повинні бути усунуті протягом 10 днів після отримання відповідного повідомлення покупця, направленого в порядку, передбаченому пунктом 5.2. договору. Якщо документи не будуть передані та/або не будуть усунуті невідповідності в наданих документах в зазначений строк, покупець мас право відмовитися від договору та повернути продукцію постачальнику та/або вимагати від постачальника сплати штрафу відповідно до п. 7.5. Договору;

п. 7.2. - за порушення строків поставки продукції, визначених відповідно до п. 5.1., 5.5., 5.6. цього договору, та/або недопоставку продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку, якщо прострочення поставки складає більше 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% вказаної вартості;

п. 7.5. - у разі ненадання із продукцією або відповідною партією продукції повного комплекту належно оформлених товаросупроводжувальних документів згідно з пунктом 5.8. цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вартості продукції, товаросупроводжувальні документи на яку не надані або надані не в повному обсязі та/або не відповідають встановленим вимогам;

п. 10.1. договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 2 роки.

Договір підписаний представниками сторін, їх підписи посвідчені відповідними печатками.

Додатком № 1 до Договору сторонами визначено Технічну специфікацію до предмета закупівлі - комплекс для зварювання кільцевих швів ТСдо ПЗ(т).43.17.-31-2022 (а.с. 57-63).

До Договору сторонами укладено:

19.12.2022 року Додаткову угоду № 1 (а.с. 18-19), якою в п.п. 1.1., 5.1., 5.6. Договору внесено зміни та погоджено поставку продукції до 28.02.2023 року;

28.02.2023 року Додаткову угоду № 2 (а.с. 20-21), якою п.п. 1.1., 5.1., 5.6. погоджено поставку продукції до 31.03.2023 року;

30.03.2023 року Додаткову угоду № 2 (а.с. 22-23), якою п.п. 1.1., 5.1., 5.6. погоджено поставку продукції до 15.05.2023 року.

Із видаткової накладної № 3 від 10.06.2023 року (а.с. 24) вбачається, що відповідач поставив позивачу обумовлену Договором продукцію - комплекс для зварювання кільцевих швів INTEK AS-305-1JS в кількості 1 шт. за ціною 4986000 грн., яку позивач отримав без зауважень.

21.06.2023 року працівниками позивача, за результатами отримання від відповідача продукції, складено довідку про виявлені невідповідності № Д 1-019-43- 27/3 (а.с. 65-66), в якій вказано виявлені невідповідності:

- відсутній паспорт на джерело живлення з деклараціями безпеки;

- відсутня декларація на відповідність технічним регламентам;

- відсутній комплект роликів;

- маркування на упаковці для транспортування КНР, потрібне підтвердження факту виготовлення - Туреччина;

- відсутня інформація щодо розташування на території України сервісних центрів.

Листом № 2609/14 від 28.06.2023 року позивач повідомив відповідача, що при проведенні вхідного контролю поставленої продукції виявлено невідповідності, про що складено довідку №Д 1-019-43-27/3 від 21.06.2023 року, просив вжити необхідних заходів щодо усунення невідповідностей, повідомив про початок претензійно-позовної роботи за порушення строків поставки продукції (а.с. 64).

Також 28.06.2023 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 2633/06-2 (а.с. 25, докази направлення а.с. 28), в якій вказав на порушення відповідачем умов Договору в частині дотримання терміну поставки продукції, строк прострочки становить 25 днів у зв`язку з чим вимагав сплатити пеню обумовлену п. 7.2. Договору у розмірі 124650 грн. в місячний строк з моменту отримання претензії, у разі несплати пені повідомив про намір звернення до суду з відповідною вимогою.

Відповідач 10.07.2023 року надав позивачу відповідь на претензію (а.с. 29-31), в якій повідомив про її відхилення, враховуючи продовження воєнного стану в країні, та фактичну поставку продукції.

За даними позивача відповідач допустив порушення умов Договору в частині прострочення на 25 днів поставки обумовленої сторонами продукції та не надав повний пакет документів до продукції, за що п.п. 5.8., 7.2., 7.5 Договору передбачена відповідальність у виді пені та штрафу, вимога про їх стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки № 20/05/13 від 01.12.2022 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, забезпечення виконання зобов`язання у виді поруки параграфом 3 глави 49, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами ст. 551 ч. 2 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 231 ч. 4 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами був укладений договір № 20/05/13 від 01.12.2022 року щодо поставки відповідачем, як постачальником, комплекса для зварювання кільцевих швів INTEK AS-305-1JS в кількості 1 шт. за ціною 4986000 грн. з обумовленням строку поставки до 15.05.2023 року (з урахуванням умов додаткової угоди №3 від 30.03.2023 року), але не пізніше дня припинення чи скасування воєнного стану (п.п. 1.1., 3.1., 5.1., 5.5. Договору).

Також п. 7.2. Договору сторони погодили, що за порушення строків поставки продукції, визначених п.5.1., 5.5., 5.6. цього договору, та/або недопоставку продукції постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку, якщо прострочення поставки складає більше 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Фактична поставка продукції здійснена відповідачем 10.06.2023 року згідно даних видаткової накладної № 3, яка погоджена обома сторонами.

Отже, порушення відповідачем строку поставки товару за видатковою накладною № 3 від 10.06.2023 року позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, строк порушення складає 25 днів. Пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (судом врахована позиція Верховного Суду викладена у постанові від 08.05.2019 року у справі № 910/9078/18).

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання з поставки продукції у строк до 15.05.2023 року, тому у позивача виникло право вимагати на підставі п. 7.2. Договору пені у розмірі 0,1% вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення.

Крім того сторонами п. 5.8. Договору погоджено, що продукція, що постачається, повинна супроводжуватись наступними документами:

- видатковою накладною та/або товарно-транспортною накладною (зазначається залежно від умов поставки);

- у випадку, якщо стандарти, технічні умови або інша документація про якість продукції не опублікована в загальнодоступних виданнях - копіями вказаної документації;

- документом про якість;

- рахунком;

- документація згідно з додатком №1 до цього договору.

Вказані документи повинні бути складені українською мовою, в іншому випадку постачальник зобов`язаний падати разом з документами їх автентичні переклади українською мовою.

У випадку непередачі зазначених документів разом з продукцією, що постачається та/або виявлення у наданих документах невідповідностей встановленим вимогам, відсутні документи повинні бути надані покупцю, а невідповідності в документах - усунуті протягом визначеного покупцем строку. Якщо такий строк покупцем не визначений, відсутні документи повинні бути надані протягом 10 днів з моменту отримання останнім продукції, а невідповідності в документах повинні бути усунуті протягом 10 днів після отримання відповідного повідомлення покупця, направленого в порядку, передбаченому пунктом 5.2. договору. Якщо документи не будуть передані та/або не будуть усунуті невідповідності в наданих документах в зазначений строк, покупець мас право відмовитися від договору та повернути продукцію постачальнику та/або вимагати від постачальника сплати штрафу відповідно до її.7.5. Договору.

Позивач 21.06.2023 року довідкою про виявлені невідповідності №Д 1-019-43- 27/3, при проведенні вхідного контролю отриманої 10.06.2023 року за Договором від відповідача продукції, зафіксував невідповідності, а саме: відсутній паспорт на джерело живлення з деклараціями безпеки; відсутня декларація на відповідність технічним регламентам; відсутній комплект роликів; маркування на упаковці для транспортування КНР, потрібне підтвердження факту виготовлення - Туреччина; відсутня інформація щодо розташування на території України сервісних центрів.

Листом №2609/14 від 28.06.2023 року позивач повідомив відповідача про наявні недоліки за результатами розгляду якого відповідачем усунуто вказані недоліки, про що зазначено у запереченні від 20.10.2023 року, однак відповідних доказів суду не надано та не підтверджено позивачем.

Разом з тим п. 7.5. Договору сторони обумовили, що у разі ненадання із продукцією або відповідною партією продукції повного комплекту належно оформлених товаросупроводжувальних документів згідно з пунктом 5.8. цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вартості продукції, товаросупроводжувальні документи на яку не надані або надані не в повному обсязі та/або не відповідають встановленим вимогам.

Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення 7% штрафу у розмірі 349020 грн. на підставі п. 7.5. Договору також є обґрунтованою та доведеною.

Розрахунок позивача, покладений в основу вимог про стягнення пені, штрафу відповідає приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, умовам відповідальності сторін за порушення своїх зобов`язань, передбачених п. 7.2, 7.5. Договору, відтак вимогу позивача суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягала б задоволенню.

Твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, запереченні щодо безпідставності заявлених позивачем вимог по стягненню пені, штрафу суд оцінює критично, оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору поставки № 20/05/13 від 01.12.2022 року, внесених до нього змін та узгоджуються з нормами діючого законодавства України, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованими і відхиляє.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на введений в Україні 24.02.2022 року воєнний стан, суд зауважує, що сам по собі воєнний стан не є підставою для звільнення від невиконання взятих на себе зобов`язань.

Листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Однак форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання (суд враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21).

Разом з тим, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, заявлені у запереченні на відповідь на відзив (вх. № 17300/23 від 20.10.2023 року).

Суд зауважує, що наявність воєнного стану в Україні має суттєві негативні наслідки для господарюючих суб`єктів, якими є сторони у цій справі.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Верховний Суд у постанові від 04.04.2018 року у справі № 367/7401/14-ц дійшов висновку, що у вказаній статті не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, майновий стан сторін, наслідки спірного порушення зобов`язання для них, відповідно до норм ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 529, ч. 3 ст. 551 ЦК України, роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у постановах від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», суд зменшує розмір пені та штрафу який підлягає до стягнення на 50%, що становить 236835 грн. (473670 грн.х50%).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позовні вимоги щодо стягнення 62325 грн. пені, 174510грн. штрафу задовольняє на 50% від первісно заявлених позивачем, в частині вимог про стягнення 62325 грн. пені, 174510грн. штрафу відмовляє.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 7105 грн. 05 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Совгирі Володимира Васильовича, РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Гетьмана Павла Скоропадського, буд. 59 - 62325 грн. пені, 174510 грн. штрафу, 7105 грн. 05 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 62325 грн. пені, 174510 грн. штрафу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.11.2023 року.

Суддя В.М. Грачов