ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 911/257/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Дзюбайло О.О.

від відповідача: Шаповал О.О.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»

на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023, повний текст якого складено та підписано 30.06.2023

у справі № 911/257/23 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»

за участю третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 39 093,33 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

25.01.2023 до Господарського суду Київської області звернулось Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» про стягнення з останнього 39 093,33 грн, з яких: 24 848,22 грн основний борг; 8 836,44 грн пеня; 626,99 грн 3% річних; 4 781,68 грн інфляційні втрати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Позов, з посиланням на ст.ст. 193, 230-231, 283 Господарського кодексу України та ст.ст. 530, 625-626, 629, 759 Цивільного кодексу України обґрунтований тим, що відповідач неналежно виконав умови договору оренди нерухомого або іншого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (нова редакція) в частині внесення орендної плати за користування майном у лютому 2022 року.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач - ТОВ «Аерохендлінг» проти позову заперечив, посилаючись на те, що:

- він використовує відповідне нерухоме майно з метою розміщення офісу, а отже, має сплачувати орендну плату із урахуванням знижки, встановленої постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 15.07.2020 №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - постанова №611);

- ДП «МА «Бориспіль» не надано ані суду, ані відповідачу доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала виставлений рахунок;

- при нарахуванні штрафних санкцій позивачем залишено поза увагою положення ч. 6 ст. 232 ГК України та те, що відповідний рахунок на підставі якого здійснюється оплата виставлено лише 25.05.2022;

- відповідач не міг виконати свій договірний обов`язок у строк до 15.03.2022 зважаючи на введення в Україні воєнного стану.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 911/257/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 23 696,75 грн основного боргу; 4 466,68 грн пені; 597,94 грн 3% річних; 4 431,29 грн інфляційних втрат; 2 278,88 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що:

- підстави для застосування знижки розміру орендної плати в залежності від цільового призначення орендованого приміщення відсутні, оскільки договором не передбачено порядок встановлення (зміни) цільового призначення орендованого майна, проте, відповідач, будучи обізнаним про наявність постанови КМУ №611, зважаючи на вищезазначені засади цивільного законодавства та «законні очікування» позивача, повинен був повідомити 15.11.2021 як ДП «МА «Бориспіль», так і Регіональне відділення Фонду державного майна України, по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про мету, з якою ТОВ «Аерохендлінг» буде користуватись відповідним майном. Проте, будь-яких доказів інформування відповідачем як позивача, так і орендодавця про намір використовувати орендоване майно з моменту продовження дії Договору у новій редакції з метою розміщення саме офісу ТОВ «Аерохендлінг» суду не надало. Отже, відсутні підстави стверджувати, що на відповідача розповсюджуються положення постанови КМУ №611;

- Щодо наказу №01-07-31.2 від 15.11.2021 підписаного генеральним директором Олегом Голохвастовим, яким визначено цільове призначення, то суд зазначає, що вказаний документ не може братися до уваги як єдиний та беззаперечний доказ, який підтверджує відповідні обставини, оскільки останній є розпорядчим документом, виданим відповідачем в односторонньому порядку, та який був надісланий, зокрема, позивачу лише після отримання ТОВ «Аерохендлінг» претензії. Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідачем суду надано не було;

- відповідне нерухоме майно, яке орендує відповідач знаходиться на території Київської області, що свідчить про наявність підстав для звільнення останнього від сплати орендної плати у період з 24.02.2022 по 28.02.2022, а відтак, у ТОВ «Аерохендлінг» наявне зобов`язання зі сплати орендної плати позивачу за використання нерухомого майна за період з 01.02.2022 по 23.02.2022. З урахуванням цього суд визнав обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 23 696,75грн (28 848,22 / 28 * 23 = 23 696,75);

- відповідачем не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження того, що введений в Україні воєнний стан прямо перешкодив вчасно сплатити на користь ДП «МА «Бориспіль» плату за оренду відповідного нерухомого майна, а відтак підстави для звільнення ТОВ «Аерохедлінг» від сплати відповідних санкцій відсутні.

Також судом першої інстанції зроблено перерахунок пені та нарахувань, пов`язаних з прострочення грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з цим рішенням суду, 11.07.2023 позивач та відповідач звернулися з апеляційними скаргами, які прийняті судом для спільного апеляційного провадження.

Позивач - Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови у позові щодо стягнення:

-1 151,47 грн основного боргу;

- 4 369,76 грн пені;

- 29,05 грн. 3 % річних,

- 350, 39 грн інфляційних втрат.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що:

- зі змісту долученого до позовної заяви рахунку-фактури № 76/390 від 28.02.2022 на загальну суму 59 635,72 грн (з ПДВ) чітко вбачається, що плата за користування майном нарахована балансоутримувачем відповідачу не за повний місяць лютого, а за період з 01.02.2022 по 23.02.2022;

- оскільки судом невірно було розраховано суму основного боргу, то позовні вимоги про стягнення інфляційних та річних підлягають задоволенню в повному обсязі;

- висновок місцевого господарського суду про те, що дія Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ не поширюється на спірні правовідносини є помилковим, оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню з 16.03.2022 по 16.01.2023, тобто після набрання чинності цим Законом. Тому, на думку позивача, пеня підлягає стягненню в заявленій в позові сумі.

В свою чергу відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» просить оскаржене рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що:

- суд не врахував, що відповідач, відповідно до договору оренди на свій розсуд визначає цільове використання орендованого майна, відповідач повідомив позивача про те, що він використовує відповідне нерухоме майно з метою розміщення офісу, а отже, має сплачувати орендну плату із урахуванням знижки, встановленої постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 15.07.2020 №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - постанова №611);

- Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, як орендодавець, має нараховувати орендну плату із урахуванням норм Постанови КМУ від 15.07.2020 № 611, та визначати її розмір. Аеропорт, як балансоутримувач державного майна, не має права визначати розмір орендної плати, в тому числі в період дії карантину. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що орендодавець нарахував Товариству орендну плату саме в тому розмірі, який заявлено Аеропортом до стягнення;

- суд першої інстанції не врахував, що близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

Доводи та заперечення учасників справи

Позивач, у своєму відзиві проти апеляційної скарги відповідача заперечив, посилаючись на те, що:

- відсутні правові підстави для застосування Постанови КМУ від 15.07.2020 № 611 оскільки укладений між сторонами договір оренди було укладено за результатами аукціону. У той же час Фонд державного майна України листом 12.03.2021 № 10-16-5487 «Щодо надання пільг орендарям державного майна на період дії карантину в разі продовження договору оренди за результатами аукціону» повідомив, що якщо у договорі оренди, продовженого за результатами аукціону, визначено, що орендоване майно може бути використане за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря, то для такого орендаря знижки за користування нерухомим державним майном відповідно до Постанови № 611 не застосовуються;

- наказ керівника відповідача про цільове використання орендованого приміщення є локальним нормативним актом та не змінює умови п. 7.1 укладеного між сторонами договору від 15.11.2021;

- жодною з умов договору не передбачено вчинення його сторонами будь-яких дій, спрямованих на конкретизацію положень п. 7.1 Змінних умов договору від 15.11.2021 щодо визначення цільового призначення орендованого майна.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в своїх поясненнях від 16.10.2023 зазначив, що договір оренди, укладений між сторонами був продовжений за результатами аукціону, відповідно до приписів ч.1 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Отже починаючи з 15.11.2021 взаємовідносини між орендодавцем та орендарем регулюються умовами договору в редакції від 15.11.2021. Відповідно до п.4-2 Постанови Кабінету міністрів України № 634 від 27.05.202 «Про особливості оренди державного майна у період воєнного стану» за договорами оренди державного майна, чинним станом на 24 лютого 2022 року, або укладеним після цієї дати за результатами аукціонів, що 24 лютого 2022 або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розташоване в аеропортах державної форми власності , починаючи з 24 лютого 2022 року і до моменту відновлення авіаційної діяльності таких аеропортів». Таким чином орендна плата відповідачу по договору оренди від 26.01.2016 №1761 не нараховуються починаючи з 24 лютого 2022 року.

Враховуючи викладене Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в своїх поясненнях просить суд врахувати зазначені пояснення при розгляді справи.

Відповідач не скористався своїм право на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2023 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/257/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

20.07.2023 матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі №911/257/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 11.09.2023. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 06.09.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 06.09.2022.

21.07.2022, не погодившись із оскарженим рішенням, відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 911/257/23 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

04.08.2023 через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від скаржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, додано докази сплати судового збору (платіжна інструкція №349 від 31.07.2023) та докази, що підтверджують повноваження особи, яка подала та підписала апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/257/23.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Суддя-доповідач доповів колегії суддів про закінчення проведення підготовчих дій та про необхідність призначення справи до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі №911/257/23. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» в одне апеляційне провадження Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 02.10.2023. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 25.09.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 25.09.2023. Явка учасників справи не визнана обов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 залучено до участі у справі №911/257/23 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, розгляд справи відкладено на 30.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 розгляд справи відкладено на 22.11.2023 у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача.

Явка представників учасників провадження

В судове засідання 22.11.2023 представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Зокрема, залучено судом до справи довідку про доставку електронного документа до його електронного кабінету.

Відповідно до частин 5, 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Згідно з частинами 5, 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні 22.11.2023 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, проти доводів відповідача заперечив.

Представник відповідаач в судовому засіданні 22.11.2023 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, проти доводів позивача заперечив.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку змінити оскаржуване рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.01.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України, по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець) та ТОВ «Аерохендлінг» (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №1761, із відповідними доповненнями, відповідно до п. 1.1 якого, зокрема, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину нежитлового приміщення №77 (4В), загальною площею 16,5кв.м. розміщене на четвертому поверсі пасажирського терміналу «D», за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, аеропорт, та перебуває на балансі ДП «МА «Бориспіль» (балансоутримувач) (т. 1 а.с. 14-22).

Згідно п. 1.2 зазначеного договору майно передається в оренду з метою розміщення кімнати відпочинку персоналу, крім розміщення брокерських контор (надання послуг митного брокера при здійсненні митних процедур щодо експорту, імпорту та транзиту вантажів).

Як зазначив позивач у своєму позові та вказане не заперечувалось відповідачем, вищевказаний правочин був продовжений за результатами проведення аукціону шляхом укладення додаткової угоди, якою з 15.11.2021 Договір викладено в новій редакції, а відтак, вказана обставина не потребує додаткового доказування на підставі ч. 1 ст. 75 ГПК України.

Так, відповідно п. 3 Договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (нова редакція) (далі Договір) його сторонами є Регіональне відділення Фонду державного майна України, по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець), ТОВ «Аерохендлінг» (орендар) та ДП «МА «Бориспіль» (балансоутримувач) (т. 1 а.с. 23-30).

За змістом п. 1.1 Договору орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно, зазначене у п. 4 змінюваних умов договору (Умови), вартість якого становить суму, визначену у п. 6 Умов.

Пунктом 4 Умов визначено, що об`єктом оренди є частина нежитлового приміщення №77 (4В) на четвертому поверсі пасажирського терміналу «D» загальною площею 16,5кв.м., що розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7.

Майно передається в оренду для використання згідно з п. 7 Умов (п. 1.2 Договору).

У свою чергу, п. 7 Умов визначено, що майно може бути використане за цільовим призначенням на розсуд орендаря за винятком, наведених у п. 7.1.1. Умов.

Згідно п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна.

За змістом п. 3.1 Договору та п. 9 Умов місячна орендна плата, визначена за результатами аукціону, становить 55 000,00 грн без податку на додану вартість.

Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%, щомісяця до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди (п. 3.3 Договору).

Пунктом 3.4 Договору, зокрема, визначено, що орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків балансоутримувача. Балансоутримувач виставляє рахунок на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до державного бюджету. Податок на додану вартість нараховується на загальну суму орендної плати. Балансоутримувач надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу.

Водночас, п. 3.5 Договору передбачено, що в день укладання цього договору або до цієї дати орендар сплачує орендну плату за кількість місяців, зазначену у п. 10 Умов (авансовий внесок з орендної плати), на підставі документів, визначених у п. 3.6 договору.

У свою чергу, розмір авансового внеску без податку на додану вартість становить 110 000,00грн, без податку на додану вартість (п. 10 Умов).

Цей Договір укладено на строк до 25.01.2026 включно. Перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (п. 12.1 Договору).

26.01.2016 між орендодавцем та орендарем підписано акт приймання-передачі щодо майна, визначеного у п. 1.1 Договору (т. 1 а.с. 18 (на звороті)).

Доказів виконання відповідачем п. 3.5 Договору та п.10 Умов сторонами суду надано не було.

13.03.2020 Указом Президента України №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із відповідними змінами та доповненнями), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України установлено карантин.

15.11.2021 ТОВ «Аерохенлінг» видано наказ №01-07-31.2, яким визначено цільове призначення майна, переданого в оренду за Договором, а саме, розміщення офісного приміщення (т. 1 а.с. 94).

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022, який у подальшому, відповідними нормативно-правовими актами продовжено до 18.08.2023.

25.05.2022 ДП «МА «Бориспіль» засобами електронного зв`язку направив ТОВ «Аерохедлінг» рахунок-фактуру №76/390 від 28.02.2022 на суму 59 635,72грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало сплаті 24 848,22грн у строк до 15.03.2022 (т. 1 а.с. 31-33).

30.09.2022 позивач звернувся до відповідача із претензією №35-28/5-99, в якій вимагав у місячний строк з дня одержання цієї претензії сплатити заборгованість з орендної плати за користування майном, отриманим на умовах Договору і перерахувати суму 24 848,22 за відповідними реквізитами ДП «МА «Бориспіль» (т. 1 а.с. 36-38).

У відповідь на вказану претензію ТОВ «Аерохендлінг» листом №01-12-277 від 30.12.2022 повідомив ДП «МА «Бориспіль», що відноситься до переліку орендарів, які мають право на знижку у відповідності до постанови КМУ №611, оскільки використовує майно з 15.11.2021 за цільовим призначенням з метою розміщення офісу. Виставлений позивачем рахунок містить у собі суму, яка перевищує 50% нарахованої орендної плати, як це визначено вказаним нормативно-правовим актом, а отже, відповідна вимога ДП «МА «Бориспіль» є незаконною, а тому задоволена бути не може. До того, ж відповідачем на виконання п. 3.5 Договору оплачено авансовий внесок у розмірі 110 000,00грн, а також завдаток у розмірі 19 864,70грн. Ураховуючи те, що завдаток ДП «МА «Бориспіль» не повертався та не зараховувався в рахунок майбутніх платежів, у ТОВ «Аерохендліг» відсутня заборгованість за Договором. Водночас, із вказаним листом відповідач надіслав позивачу свій наказ за №01-07-31.2 від 15.11.2021 (т. 1 а.с. 40).

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті судового рішення

Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частинами 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки передане в оренду майно є державною власністю, то до спірних правовідносин також підлягає застосуванню приписи Закону України «Про оренду державного та комунального майна», (далі - Закон), який визначає організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-XII від 10.04.1992 (чинного станом на момент укладення Договору між сторонами 26.01.2016) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 18 вищевказаного Закону (чинного станом на момент викладення Договору у новій редакції - 15.11.2021) продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Судом першої інстанції вірно встановлено, а сторонами не заперечувалось, що відповідний Договір був продовжений за результатами проведення аукціону шляхом укладення додаткової угоди, якою з 15.11.2021 Договір викладено в новій редакції, який містить «змінювані умови договору» та «незмінювані умови договору».

Статтею 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного станом на час укладання додаткової угоди), яка кореспондується з п. 1 ч. 1 ст. 287 ГК України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю, є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 17 названого Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду.

Так, в п. 132 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 № 483 унормовано, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, орендна плата спрямовується: за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій (крім підприємств, установ та організацій галузі кінематографії, що належать до сфери управління МКІП , - на період до 31.12.2021, та державних підприємств, організацій, установ та закладів, яким указом Президента України надано статус національних та які провадять діяльність з організації конгресів і торговельних виставок) - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків балансоутримувачу майна.

За змістом п. п. 3.1, 3.3 «Незмінних умов договору», п. п. 9, 16 Умов місячна орендна плата, визначена за результатами аукціону, становить 55 000,00 грн без податку на додану вартість. Орендар сплачує орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%, щомісяця до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність у відповідача зобов`язання зі сплати орендної плати, зокрема, балансоутримувачу у розмірі 30 % від загального розміру цієї плати в строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Щодо суми основного боргу

Матеріалами справи підтверджується, що 25.05.2022 позивач виставив відповідачу відповідний рахунок-фактуру на суму 59 635,72 грн, з яких на користь ДП «МА «Бориспіль» підлягало сплаті 24 848,22 грн (за доводами позивача становить 30 %). Доказів сплати вказаної суми (повністю/частково); внесення відповідачем авансового внеску; зарахування авансового внеску в рахунок оплати за той чи інших місяць використання орендованого майна ані ДП «МА «Бориспіль», ані ТОВ «Аерохендлінг» не надано.

Водночас, як стверджував відповідач у своїх заявах по суті спору, орендоване майно використовується наймачем для розміщення офісу, на підтвердження чого надає наказ №01-07-31.2 від 15.11.2021 Генерального директора ТОВ «Аерохендлінг» Голохвастова О.О. У зв`язку з цим, вважає, що на відповідача поширюються положення постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - Постанова КМУ №611) щодо зниження розміру орендної плати на 50 %.

Місцевий господарський суд визнав зазначені доводи необґрунтованими, а поданий на їх обґрунтування доказ неналежним, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи із наступного.

Так, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, якою установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою КМУ №611 врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, зокрема, у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі:

- 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

- 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому пунктом 2 цієї Постанови доручено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї Постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до Постанови №611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, у тому числі орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №921/1/21 викладено правовий висновок про те, що право на зменшення орендної плати (або звільнення від її сплати) орендарі відповідної категорії отримують автоматично, за умови відповідності критеріям, прямо визначеним Постановою КМУ № 611 та не залежно від того, чи припинили такі орендарі свою діяльність на орендованому майні внаслідок запровадження карантину (п.37 вказаної постанови).

Отже, для застосування вищенаведених пільг на оренду державного майна згідно названої постанови, у даному випадку підлягають обов`язковому з`ясуванню обставини відповідності відповідача унормованим критеріям орендаря.

Судом першої інстанції на підставі вірного дослідження матеріалів справи встановлено, що із змісту Договору у редакції до 15.11.2021 слідує, що державне майно передавалось відповідачу з метою розміщення кімнати відпочинку персоналу.

В подальшому, після пролонгації відповідного Договору та викладення його у новій редакції, в п. 7 «змінюваних умов договору» Цільове призначення майна визначено, що майно може бути використане за цільовим призначенням на розсуд відповідача, за винятком таких цільових призначень* (п. 7.1):

- громадські об`єднання та благодійні організації (п. 7.1.1);

- заклади охорони здоров`я, клініки, лікарні, приватна медична практика. Аптеки. Ветеринарні лікарні (клініки), лабораторії ветеринарної медицини, ветеринарні аптеки. Медичні лабораторії (п. 7.1.2);

- заклади харчування, кафе, бари, ресторани, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи. Торговельні об`єкти, які здійснюють продаж товарів підакцизної групи (п. 7.1.3);

- заклади харчування, їдальні, буфети, кафе, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи. Торговельні об`єкти, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи (п. 7.1.4);

- пункти обміну валюти, банкомати, платіжні термінали. Торговельні автомати. Розміщення технічних засобів і антен операторів телекомунікацій, суб`єктів підприємницької діяльності, які надають послуги зв`язку, послуги доступу до Інтернету, телекомунікації, передання сигналу мовлення. Розміщення зовнішньої реклами на будівлях і спорудах. Продаж книг, газет і журналів (п. 7.1.5);

(*використовується, якщо майно передано в оренду на аукціоні із додатковими умовами, якими визначені групи цільових призначень, за якими забороняється використовувати майно).

Тобто відповідач в межах цільового призначення орендованого приміщення має право на власний розсуд користуватися майном, окрім вищевикладених обмежень. Чіткого визначення умови про передання орендарю приміщення саме з метою розміщення офісу в аеропорту договір не містить як в попередній редакції, так і в новій редакції договору.

Згідно наявного в матеріалах справи наказу Генерального директора «Аерохендлінг» №01-07-31.2 від 15.11.2021 визначено цільовим призначенням майна, переданого в оренду за договором - частини нежитлового приміщення №77 (4В) на четвертому поверсі пасажирського терміналу «D» загальною площею 16,5кв.м., що розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 - розміщення офісного приміщення.

Надавши оцінку зазначеному доказу, колегія суддів зазначає, що він не може бути покладений в основу висновку про наявність у відповідача права на зменшення орендної плати, адже, як слушно констатовано судом, останній є лише розпорядчим документом, виданим відповідачем в односторонньому порядку. Доказів безпосереднього розміщення там офісу, зокрема, служби обслуговування пасажирів, за якою воно закріплено згідно наказу відповідача, до справи не представлено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що умовами договору не передбачено право орендаря змінювати цільове призначення орендованого приміщення, він вправі користуватися ним на власний розсуд в межах такого призначення, що визначено відповідними документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Згідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Беручи до уваги те, що умовами договору не визначено передання відповідачу в оренду приміщення для цілей розміщення офісу, а також з врахуванням відсутності в матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів використання орендованого майна саме для розміщення офісних приміщень, колегія суддів вважає, що ствердження відповідача про віднесення його до переліку осіб, яким згідно Постанови КМУ № 611 надано пільги із сплати орендних платежів є доказово неспроможними, а відтак не можуть бути враховані при вирішенні цього спору.

Отже, апеляційна інстанція погоджується з вірним висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний вносити орендну плату, зокрема, ДП «МА «Бориспіль» в розмірі, передбаченому п. 9 Умов, п. 3.3 Договору. Доводи апеляційної скарги відповідача зазначені висновки не спростовують.

Аргументацію апеляційної скарги відповідача про неврахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20, колегія суддів відхиляє з огляду на нерелевантність зазначеної судової практики обставинам цієї справи. Так, зокрема, у названій справі судами встановлено віднесення відповідача до переліку орендарів, на яких поширюється встановлені Постановою КМУ № 611 пільги зі сплати орендних платежів.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 762 ЦК України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір якої встановлюється договором оренди. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022, який продовжено до 18.08.2023.

Згідно пп. 2 п. 1 постанови КМУ «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 №634 на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30.09.2022 за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24.02.2022 або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24.02.2022 або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене, зокрема, на території Київської (крім адміністративно-територіальних одиниць на визначеній території).

При цьому, пп. 5 п. 1 цієї постанови визначено, що звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до цього пункту здійснюється без окремого рішення орендодавця.

Орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з п. 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до п. 5 цієї постанови починаючи з 24.02.2022 (п. 16 постанови КМУ №634 від 27.05.2022).

Як зазначалось вище, нерухоме майно, яке орендує відповідач знаходиться на території Київської області, що свідчить про наявність підстав для звільнення останнього від сплати орендної плати у період з 24.02.2022 по 28.02.2022. Тож у відповідача наявний обов`язок здійснити оплату орендних платежів не за повний місяць лютого 2022, а за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у встановлений договором строк.

Згідно представленого до матеріалів справи рахунку-фактури №76/390 від 28.02.2022 позивачем в ньому було визначено орендну плату за лютий 2022 в розмірі 59 635,72 грн, з яких на користь балансоутримувача підлягало сплаті 24 848,22 грн у строк до 15.03.2022 (т. 1 а.с. 31-33).

Зазначений рахунок не містить чіткого визначення періоду (з 01.02.2022 по 23.02.2022), однак в стовпчику кількість днів зазначено - 23/28, з чого можна дійти висновку, що орендна плата розрахована позивачем саме за цей період в лютому 2022.

Здійснюючи перевірку розрахунку основного боргу апеляційною інстанцією встановлено таке.

Згідно п. 3.2 «Незмінних умов договору» у разі якщо орендна плата визначена за результатами аукціону, орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року.

За змістом наведених умов розмір орендної плати за лютий 2022 повинен визначатися шляхом коригування орендної плати за перший місяць в сумі 55 000,00 грн (без ПДВ) на річний індекс інфляції за 2021, що становить 110,0. Тобто за повний місяць лютого 2022 орендна плата становила б - 60 500,00 грн (55 000,00 х 110 / 100), відповідно, розмір плати за 1 день - 2 160,71 грн (60 500,00 / 28), розмір плати за 23 дні - 49 696, 43 грн (2 160,71 х 23).

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та пункту 3.4 «Незмінних умов договору» ПДВ є податком, який нараховується на суму орендної плати відповідно до законодавства України.

Отже, загальна сума орендного платежу за неповний місяць лютого 2022 з ПДВ становить 59 635,72 грн (49 696, 43 х 20 %), що вірно було зазначено позивачем в рахунку. Розмір орендної плати, що підлягає перерахуванню на рахунок балансоутримувача згідно п. 3.3 договору становить 17 890,72 грн (59 635,72 х 30%). Однак, в рахунку значиться невірна сума для перерахування балансоутримувачу, оскільки вона не відповідає 30 % від правильно визначеної позивачем загальної суми орендного платежу за неповний місяць лютого 2022.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню слід вважати вимоги про стягнення основного боргу в сумі 17 890,72 грн. Тобто позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в означеному розмірі.

Колегія суддів визнає слушними аргументи апеляційної скарги позивача про невірне визначення судом першої інстанції суми основної заборгованості, проте з огляду на невірно проведений позивачем математичний розрахунок 30 % орендної плати, що підлягає перерахуванню на користь балансоутримувача, вимога скарги про задоволення даної частини позовних вимог в заявленому розмірі не може бути задоволена з урахуванням викладених вище мотивів.

Щодо позовних вимог про стягнення пені

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 3.8 Договору сторони погодили, що на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення перерахування орендної плати.

Проаналізувавши зазначені умови Договору у поєднанні із положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України, суд першої інстанції встановив, що сторонами не урегульовані їх правовідносини в частині стягнення пені за період прострочення грошового зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано. При цьому, у зв`язку тим, що укладення відповідних правочинів мало місце до набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020, суд дійшов висновку, що дія даного Закону на спірні правовідносини не розповсюджується (указаний правовий висновок узгоджується з позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.04.2021 у справі № 905/497/20).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду попередньої інстанції та вважає їх передчасними, виходячи із наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

У подальшому дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (з урахуванням останніх внесених до неї змін згідно з постановою Кабінету Міністрів України "№1423 від 23.12.2022), дія карантину на усій території України, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, була продовжена до 30 квітня 2023 року.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким розділ Прикінцеві положення Господарського кодексу України доповнено пунктом 7 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтею 232 Господарського кодексу України, були продовжені.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 8 836,44 грн за період з 16.03.2022 по 16.01.2023, оскільки за змістом умов договору відповідач зобов`язаний здійснити оплату спірного орендного платежу до 15 числа, що настає за поточним місяцем оренди (п. 3.3 Договору). Тобто настання прострочення виконання грошового зобов`язання виникнуло вже після набрання чинності Законом України від 30.03.2020 № 540-IX. Натомість висновок суду про те, що договір між сторонами укладено 26.01.2016 (до запровадження карантину та пов`язаних з ним обмежень) як підстава для відмови в частковому стягненні пені є помилковим, оскільки застосуванню підлягає редакція норми нормативно-правового акта станом на час виникнення права на нарахування неустойки, а не укладення правочину.

Також суд апеляційної інстанції вважає помилковим врахуванням судом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.04.2021 у справі № 905/497/20, оскільки, проаналізувавши зміст наведеної постанови, Суд зазначає, що встановлені судами фактичні обставини у зазначеній справі і у справі, що переглядається, є різними, а саме настання прострочення виконання грошового зобов`язання відбулись з 21.12.2019, тобто до набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020 (набрав чинності 02.04.2020).

У цьому зв`язку колегія суддів визнає слушними аргументи апеляційної скарги позивача про помилковість висновку суду щодо застосування положень Закону України №540-IX від 30.03.2020

Колегія суддів, перевіривши проведений позивачем розрахунок даної частини позовних вимог встановила, що він є невірним, а тому з урахуванням вірно визначеної судом апеляційної інстанції суми основної заборгованості та меж позовних вимог здійснила власний розрахунок, за яким позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 6 362,23 грн, нарахованої за період з 16.03.2022 по 16.01.2023.

Твердження апелянта-позивача щодо правильного визначення ним суми заявленої до стягнення пені колегією відхиляються, позаяк він проведений на підставі невірного визначення розміру основної заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних та річних

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на суму основної заборгованості нараховано за період з 16.03.2022 по 16.01.2023 інфляційні в сумі 4 781,68 грн та річні в сумі 626,99 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі 910/13071/19 констатовано, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця , а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунку позивача річних та інфляційних встановила, що він є помилковим, а тому з урахуванням власного розрахунку, проведеного в межах заявлених позивних вимог та обґрунтованої суми основного боргу, дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, а саме в сумі 3 337,51 грн інфляційних втрат за період з квітня 2022 по січень 2023; в сумі 451,43 грн 3 % річних за період з 16.03.2022 по 16.01.2023.

Доводи апеляційної скарги позивача про обґрунтованість заявленої ним до стягнення суми річних та інфляційних не знайшли свого підтвердження, а тому підлягають відхиленню виходячи із вищенаведеного розрахунку.

Відносно доводів відповідача про наявність форс-мажорних обставин, колегія суддів вважає за необхідне навести наступне.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Правовий аналіз вищенаведених нор дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Тобто, в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Однак, належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що введення воєнного стану є форс-мажорними обставини саме у випадку, що стосується виконання умов договору щодо своєчасної оплати наданих послуг, відповідач не надав. Відтак наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між засвідченими ТТП обставинами непереборної сили у вигляді введення воєнного стану та невиконанням відповідачем зобов`язань не доведено. Суд погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для звільнення ТОВ «Аерохедлінг» від сплати відповідних санкцій.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Підставами для зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 911/257/23 підлягає зміні на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, з викладенням його резолютивної частини в редакції даної постанови.

Апеляційна скарга Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 911/257/23 підлягає частковому задоволенню.

В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі № 911/257/23 слід відмовити.

Судові витрати

Судом апеляційної інстанції за результатами прийняття постанови, якою змінено оскаржуване рішення, здійснюється новий розподіл судових витрат. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, у відповідності до ст. 129 ГПК України розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідача, у зв`язку з відмовою у її задоволенні, покладаються на апелянта-відповідача.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі №911/257/23 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі №911/257/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі №911/257/23 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, не визначено Бориспіль-7, «Бориспіль» міжнародний державний аеропорт; ідентифікаційний код 32614518) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) 17 890,72 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто грн 72 коп.) основного боргу; 6 362,23 (шість тисяч триста шістдесят дві грн 23 коп.) пені; 451,43 (чотириста п`ятдесят одна грн 43 коп.) 3% річних; 3337,51 (три тисячі триста тридцять сім грн 51 коп.) інфляційних втрат; 1 925,25 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять грн 25 коп.) судового збору».

В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2023 у справі №911/257/23 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, не визначено Бориспіль-7, «Бориспіль» міжнародний державний аеропорт; ідентифікаційний код 32614518) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) 2 887, 87 (дві тисячі вісімсот вісімдесят сім грн 87 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 30.11.2023.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков