ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. Справа№ 910/235/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022

у справі №910/235/22 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

про стягнення заборгованості у розмірі 145990 грн. 94 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського порту) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення суми основного боргу 145 990, 94 грн. та 2 270 грн. судового збору.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 у справі №910/235/22 позовну заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення заборгованості у розмірі 145 990 грн. 94 коп. ухвалено вважати неподаною та повернути Заявникові.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський виходив з того, що заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами; в межах даного позову об`єднано позовні вимоги, які ґрунтуються на 196 випадках суднозаходів для навантаження 15 морських іноземних суден, власником яких є Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот», до морського порту Миколаїв з використанням майна Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у період з січня по вересень 2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 по справі № 910/235/22 про повернення позовної заяви і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно доводів апеляційної скарги: суд першої інстанції неправильно встановив, що позовні вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами; для правильного та всебічного розгляду даної справи необхідно встановити обставини невиконання зобов`язань з оплати портових зборів при заходженні суден відповідача до морського порту Миколаїв; по всім суднозаходам заявлені в позові вимоги є однорідними; немає необхідності за кожною наданою позивачем послугою, досліджувати встановлений нормативними актами порядок справляння портових зборів, а також додавати до матеріалів справи всі аналогічні докази, що додані до цього позову.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 у справі №910/235/22; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 у справі №910/235/22 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення заборгованості у розмірі 145 990, 94 грн.

За висновками суду першої інстанції:

- заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою ні підставою виникнення, ні поданими доказами, а саме:

- підстави виникнення вимог позивача різні - кожен окремий випадок суднозаходу для навантаження кожного з 15 морських іноземних суден, власником яких є Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот»,

- обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача на підставі окремого випадку суднозаходу для навантаження кожного з 15 морських іноземних суден, власником яких є Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот», до морського порту Миколаїв з використанням майна Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» у період з січня по вересень 2019 року не підтверджуються тими ж самими доказами, що й обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача на підставі кожного такого випадку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, п 6 ст. 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про повернення заяви позивачеві (заявникові).

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави

Вимоги щодо оформлення позовної заяви наведені в ст. 163 Господарського процесуального кодексу України, в якій, серед іншого, передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна, зокрема, містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Положеннями частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Суд звертається до постанови Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/18.

Зі змісту позову вбачається, що заявлені вимоги не можуть бути об`єднані в одній позовній заяві, враховуючи той факт, що при розгляді позовних вимог суд повинен давати оцінку обставинам, які є підставою виникнення вимог до відповідача щодо оплати портових зборів у періоді з січня по вересень 2019 року по заявлених у справі 196 випадках суднозаходу для навантаження кожного з 15 морських іноземних суден, власником яких є Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот», сумісний розгляд заявлених вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

У позовній заяві наведено опис документів, підтверджуючих виникнення обов`язку відповідача по оплаті портових зборів у періоді з січня по вересень 2019 року по суднозаходах для навантаження 15 морських іноземних суден, вказано про долучення 835 додатків.

Кожен випадок суднозаходу по 15 морських суднах обумовлює виникнення обов`язку відповідача по проведенню оплати, по кожному судну складені окремі документи, які не є пов`язаними між собою, і вказані обставини підлягають дослідженню при вирішенні заявленого позову, що правильно враховано судом першої інстанції.

Доводи скаржника про неправильне встановлення судом першої інстанції, що позовні вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами спростовуються змістом оскаржуваної ним ухвали, яка містить обґрунтування висновків, яких дійшов суд.

Виходячи зі змісту позовної заяви, а також доданих до неї документів, заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою, ні підставами виникнення, ні поданими доказами. Заявлені позовні вимоги нічим іншим, ніж способом захисту, не пов`язані, проте аналогічність підстав, тобто один і той же спосіб захисту, свідчить про певну однорідність, але не пов`язаність.

Отже, кожна із вимог по сплаті портових зборів щодо різних суден, по яких підтверджено факт заходу для навантаження у морський порт є самостійною вимогою, безпосередньо між собою не пов`язаною та не є основними і похідними одна стосовно одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших.

Критерій аналогічності/схожості усіх випадків суднозаходів по різних суднах під навантаження не є достатнім для застосування правил об`єднання позовів у розумінні ст. 173 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/7186/19 та у постановах Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №910/11811/18 та від 25.07.2019 у справі №916/2733/18.

Об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, збільшує коло учасників процесу, ускладнює розгляд та вирішення справи. Об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сумісний розгляд позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню взаємних прав і обов`язків сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені статтею 195 Господарського процесуального кодексу України, що свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки у даному випадку під час розгляду справи суд має надати оцінку наданим до справи доказам на підтвердження виникнення обов`язку відповідача сплатити портові збори по різним суднам та по заявленим випадкам суднозаходу, безспірність вимог позивача не встановлена законом, підлягає доведенню у відношенні кожного судна та кожного випадку тощо.

Крім того, заявник не позбавлений права у встановленому законодавством порядку передати спори на вирішення суду в окремих позовних провадженнях за загальними правилами подання позовів, про що вказав місцевий господарський суд в оскаржуваній позивачем ухвалі у даній справі.

З огляду на наявні у справі матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що місцевим господарським судом було правомірно застосовано п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на вищенаведене, ухвала Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 у справі №910/235/22 прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 129, 255, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 у справі №910/235/22 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко