ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" грудня 2023 р. м. Київ Справа № 911/3506/23

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши матеріали позовної заяви

Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Металург» (49000, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 115, код: 40856954)

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Владислав-В» (65098, м. Одеса, вул. Стовпова, будинок 19, квартира 12, код: 40390645)

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області 05.09.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Металург» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Владислав-В» та ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна від 19.12.2019, серії та номеру 2410, 2411, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М..

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що між ним, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метпромгруп», як покупцем, 08.10.2019 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургзбут», за умовами якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургзбут» у розмірі 100%, а покупець своєю чергою сплачує за неї грошові кошти у сумі 14000000 гривень.

З метою забезпечення належного виконання умов вказаного вище договору, між позивачем та ОСОБА_1 08.10.2019 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за належне виконання ТОВ «Метпромгруп» всіх зобов`язань перед ТОВ «Завод Металург», що виникли за Договором купівліпродажу частки у статутному капіталі ТОВ «Металургзбут».

Надалі, враховуючи неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Метпромгруп» зобов`язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі та виникнення простроченої заборгованості, 30.11.2021 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кучер А.А. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Завод Металург» заборгованість у розмірі 3833000 гривень за договором поруки від 08.10.2019, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Водночас, як вказує позивач з відомостей Державного реєстру прав власності на нерухоме майно йому стало відомо про те, що на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 19.12.2019, серія та номер 2410, 2411, ОСОБА_1 передав до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Владислав-В», кінцевим бенефіціарним власником та засновником якого є ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_2 .

На думку позивача, відчужуючи нерухоме майно на користь ТОВ «Владислав-В», бенефіціарним власником та засновником якого є ОСОБА_1 , останній міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку примусового стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та передав майно до статутного капіталу ТОВ «Владислав-В» не для настання реальних правових наслідків від цієї передачі, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. Тому акт приймання-передачі нерухомого майна ставить під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину, спрямованого на штучне виведення майна та уникнення звернення на нього стягнення.

Позивач переконаний, що передаючи майно до статутного капіталу ТОВ «Владислав-В» в період виникнення зобов`язання з повернення заборгованості за договором купівлі-продажу, власник майна ОСОБА_1 , використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам ТОВ «Завод Металург», у зв`язку з чим останній звернувся до суду із вимогою про визнання недійсним оспорюваного правочину.

Одночасно із пред`явленням позову позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів та заборони державному реєстратору прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (в тому числі, але не виключно, з реєстрації чи перереєстрації права власності, записів про накладення арешту, заборон на відчуження, записів про іпотеку тощо), окрім дій з виконання даної ухвали суду про забезпечення позову, стосовно квартири АДРЕСА_2

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктами 1, 3, 4, 6, 10, 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду є, зокрема: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на приписи частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4 і 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18).

Отже, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

При цьому, у статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається предметом спору у справі є визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна від 19.12.2019, за яким, як вказує позивач, ОСОБА_1 передав у статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Владислав-В», кінцевим бенефіціарним власником та засновником якого є ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_2 . А підставою позовних вимог є те, що вчинення вказаного правочину, на переконання позивача, спрямоване на штучне виведення майна та уникнення звернення стягнення на це майно кредитором, що свідчить про використання ОСОБА_1 правомочностей розпорядження майном на шкоду майновим інтересам ТОВ «Завод Металург».

При цьому, одним із відповідачів у даному спорі позивач визначив фізичну особу.

Проаналізувавши сутність предмета спору та підстав звернення до суду, суд встановив, що спір у справі не є таким, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а також не є таким, що виник з корпоративних відносин та за суб`єктним критерієм спір у справі підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, а тому даний спір не може розглядатися за правилами господарського судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведене зумовлює висновки суду про відмову у відкритті провадження у справі, адже спір у справі за суб`єктним складом сторін та характером правовідносин підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Стосовно поданої позивачем заяви про забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, суд не вбачає підстав для розгляду заяви про забезпечення позову, поданої одночасно з пред`явленням позову в даній справі. Тож відповідна заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Металург» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Владислав-В» та ОСОБА_1 про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Металург» про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала складена та підписана 01.12.2023, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ст. ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Р.М. Колесник