ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 910/11165/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Корпусь А.А. (посвідчення адвоката № 3585/10 від 21.02.2008)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023

у справі № 910/11165/23 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаконт"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 143 587,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діаконт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором №1-2020/48-123-01-21-06688 про надання послуг за темою: "Сервісне обслуговування обладнання машини перевантажувальної типу МПС-В-1000-3Р-У4.2 енергоблоку №3 ВП ЮУАЕС" від 06.01.2021, яка складається з 868 378,73 грн - суми основного боргу, 35 329,93 грн - 3% річних та 239 878,79 грн - інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Вирішено стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаконт" 868 378,73 грн - суми основного боргу, 35 329,93 грн - 3% річних, 239 878,79 грн - інфляційних втрат, 17 153,81 грн - витрат по сплаті судового збору та 15 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/11165/23 частково та ухвалити нове, яким позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 35 329, 93 грн - залишити без задоволення.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факт знаходження відповідача у скрутному фінансовому становищі, а також не з`ясував обставин об`єктивної неможливості відповідача виконати свої зобов`язання в частині сплати 3 % річних з урахуванням настання форс-мажорних обставини, які зумовлені введенням воєнного стану на території України з 24.02.2022 у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, а також з наявними кредиторськими заборгованостями інших контрагентів перед відповідачем.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що у даній справі наявні усі правові підставі для зменшення розміру 3 % річних.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач наголошує на тому, що прострочення відповідачем сплати вартості наданих позивачем послуг за договором відбулося до настання воєнного стану в Україні, тобто до початку обставин непереборної сили, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі.

Крім того, позивач зауважує на відсутності правових підстав для зменшення розміру 3 % річних.

З огляду на викладене, позивач вважає, що заявлена ним позовна вимога про стягнення 3 % річних не суперечить ані умовам договору, ані приписам законодавства України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023, апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/11165/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11165/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/11165/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 22.11.2023.

В судовому засіданні, яке відбулося 22.11.2023, з`явився представник позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та заявив усне клопотання про намір подати докази понесення них витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, після ухвалення постанови по даній справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду апеляційної інстанції через підсистему "Електронний суд" надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що явка представника відповідача у судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.12.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовником, відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діаконт" (виконавцем, позивачем) було укладено договір №1-2020/48-123-01-21-06688 від 06.01.2021 про надання послуг за темою: "Сервісне обслуговування обладнання машини перевантажувальної типу МПС-В-1000-3Р-У4.2 енергоблоку №3 ВП ЮУАЕС".

Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає виконавцеві, а виконавець бере на себе зобов`язання власними та залученими силами якісно надати за плату послуги: "Сервісне обслуговування обладнання машини перевантажувальної типу МПС-В-1000-3Р-У4.2 енергоблоку №3 ВП ЮУАЕС".

Згідно п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 24.12.2021, договірна ціна за предметом цього договору встановлюється на підставі акцептованої замовником цінової пропозиції. Ціна договору визначається відповідно до кошторису на надання послуг та згідно з протоколом погодження договірної ціни і орієнтовно складає 1 973 648,94 грн, крім того ПДВ - 394 729,79 грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що замовник здійснює оплату фактично наданих послуг на розрахунковий рахунок виконавця відповідно до оформленого двостороннього акта здачі-приймання наданих послуг протягом 45 робочих днів з дати підписання акта.

У відповідності до п. 4.1 договору, здача-приймання оформлених в установленому у замовника порядку результатів надання послуг за договором здійснюється у ВП ЮУАЕС супровідними документами виконавця і оформлюється двостороннім актом здачі-приймання наданих послуг. Акт здачі-приймання послуг готується в 3 (трьох) примірниках. Оформлені сторонами акти здачі-приймання наданих послуг є підставою для взаємних розрахунків.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою і діє до 10.12.2021 (п. 10 договору).

Додатком № 2 до договору сторони погодили календарний план надання послуг, відповідно до умов якого послуги мали були надані у термін з січня 2021- 30.09.2021.

На виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 2 368 378,73 грн, що підтверджується підписаним сторонами актами № 1 здачі-приймання наданих послуг за договором від 24.12.2021 та податковою накладною № 13 від 24.12.2021.

Відповідач у свою чергу здійснив оплату отриманих послуг лише частково на суму 1 500 000 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати отриманих послуг, позивач направив відповідачу претензію №130 від 07.06.2023 із вимогою про сплату суми основного боргу та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. Вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачем у порушення умов договору не оплачено у повному обсязі надані позивачем послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 позовні вимоги задоволено повністю; присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаконт" 868 378,73 грн - суми основного боргу, 35 329,93 грн - 3% річних, 239 878,79 грн - інфляційних втрат, 17 153,81 грн - витрат по сплаті судового збору та 15 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення місцевого господарського суду оскаржується відповідачем лише в частині стягнення з останнього на користь позивача 3% річних у розмірі 35 329,93 грн, в іншій частині судове рішення не оскаржується.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 цієї статті зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем неналежно виконувались зобов`язання за договором № 1-2020/48-123-01-21-06688 від 06.01.2021, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення 868 378,73 грн боргу, 35 329,93 грн 3% річних та 239 878,79 грн інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

Аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (такі висновки наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем оплати за надані послуги, що також не спростовується відповідачем у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що у позивача виникло право на нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за прострочення виконання відповідачем обов`язку із оплати наданих послуг було нараховано в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 35 329,93 грн за перід з 03.03.2022 по 10.07.2023 (на суму боргу 868 378,73 грн).

Перевіривши розрахунок сум 3% річних, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що сума 3% річних у розмірі 35 239,93 грн є арифметично правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Твердження відповідача про те, що у даній справі наявні усі правові підставі для зменшення розміру 3 % річних, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки сплата 3% річних не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто чином законодавством не передбачено зменшення саме 3 % річних.

Близькі за змістом правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 910/14522/18.

Посилання скаржника на безпідставне нарахування 3% річних, а також відсутність його вини у виникненні прострочення, з огляду на введення в країні воєнного стану, втрату відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу, i необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС, колегією суддів відхиляються, оскільки вказані обставини не виключають застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних.

Колегією суддів вважає слушними доводи позивача, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що заявлена позивачем до стягнення сума 3% річних (35 329,93 грн) є невеликою порівняно зі сумою заборгованості (868 378,73 грн) та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за надані послуги.

Підсумовуючи вищевикладене судова колегія, за встановлених місцевим господарським судом обставин прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України розміру 3% річних у сумі 35 329,93 грн.

З огляду на вказані вище обставини, які обґрунтовані матеріалами справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 в частині стягнення 3% річних у сумі 35 329,93 грн прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

В свою чергу, наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі в частині стягнення судового збору відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 у справі № 910/11165/23 - без змін.

Матеріали справи № 910/11165/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.11.2023.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська