ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 листопада 2023 року Справа № 903/941/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняк А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Тейлор Холд

про стягнення 1910604,04 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Козачук О. А., адвокат, ордер серія ВІ № 1116515 від 09.06.2023;

від відповідача: н/з.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: 05.09.2023 року до господарського суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта до Товариства з обмеженою відповідальністю Тейлор Холд про стягнення 1910604,04 грн основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 1912/2/2118 від 30.09.2018 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 08.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.10.2023, запропоновано відповідачу подати суду відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив; позивачу відповідь на відзив.

Відповідач в судове засідання 03.10.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 269.

В судовому засіданні 03.10.2023 представник позивача зазначив, що відзиву на позовну заяву не отримував, також заявив усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 03.10.2023 повідомити сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 18.10.2023 в приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: пр-т Волі,54а, м. Луцьк, в залі судових засідань № 209, в режимі відеоконференції з представником позивача.

03.10.2023 (після судового засідання) відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву № 16 від 29.09.2023. У відзиві просить у задоволенні позову відмовити повністю, при цьому вказує, що умовами договору поставки (п. 4.2) передбачено, що оплата товару може бути здійснена після поставки товару у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60-ти календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. Відповідно для виникнення обов`язку у покупця щодо проведення оплати за поставлений товар, окрім підписання акта приймання-передачі нафтопродуктів, обов`язковою умовою є отримання покупцем листа-вимоги та рахунку постачальника, так як оплата має здійснюватися саме на поточний рахунок постачальника вказаний в рахунку, а в платіжному документі має бути зазначено номера і дати виписки рахунку на оплату. Однак, протягом дії договору позивачем не було надано жодного листа-вимоги, а рахунки на оплату надіслано лише в червні 2023 року. В свою чергу, відповідно до умов договору поставки, відповідач зобов`язаний був здійснитиоплату товару не пізніше 60-ти календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання-передачі нафтопродуктів, однак, так як у вказаний строк позивачем не було надано рахунок, то відповідач зобов`язаний здійснити оплату товару у строк вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату. Однак, відповідач не отримував листів-вимог постачальника, відповідно не здійснив оплати товару у визначені договором строки, оскільки строк оплати не настав, а позовні вимоги ПАТ Укртатнафта є передчасними та таким, що задоволенню не підлягають. Даний відзив з додатками долучено до матеріалів справи.

03.10.2023 (після судового засідання) відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про відкладення підготовчого засідання призначеного на 03.10.2023 на 10:00 год. Дане клопотання приєднано до матеріалів справи.

Ухвалу суду від 03.10.2023 надіслано судом на адресу місцезнаходження відповідача, яка відповідає відомостям із ЄДРПОУ (станом на 08.09.2023): вул.Вокзальна,146, с.Чаруків, Луцький район, Волинська область, 45653.

17.10.2023 поштовий конверт за ідентифікатором №807 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 за закінченням терміну зберігання.

17.10.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відповідь на відзив № 14/11-1610 від 17.10.2023 в якій просить поновити процесуальний строк на подання відповіді на відзив та врахувати дану відповідь при вирішенні спору по суті, при цьому вказує, що відзив на позовну заяву позивачем було отримано 03.10.2023, однак адвокат Козачук О. А. у період з 30.09.2023 по 13.10.2023 включно перебував у відпустці, 14-15 жовтня 2023 вихідні дні, що унеможливило вчасне написання відповіді на відзив. Щодо доводів відповідача викладених у відзиві вказує, що 26.01.2023 ПАТ Укртатнафта направило на юридичну адресу ТзОВ Тейлор Холд претензію № 14/05-173, в якій вимагало оплатити заборгованість за договором в семиденний строк з дня її отримання, однак дана претензія залишена відповідачем без задоволення. Також 13.04.2023 та 14.06.2023 відповідачу виставлялись для оплати рахунки-фактури, які було надіслано на адресу відповідача вказану у договорі поставки. Крім того, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження неможливості виконання обов`язку з оплати фактично поставленого йому товару шляхом безготівкової оплати.

17.10.2023 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неможливістю з`явитись в дане судове засідання через зайнятість в іншому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

18.10.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про час і дату судового засідання в результаті чого товариство не мало можливості підготуватись до участі в судовому засіданні та забезпечити явку свого представника. Також повідомив суд про зміну свого місцезнахоження, а саме: вул.Журналістів,9Д, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49051. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 18.10.2023 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 08.11.2023.

В судовому засіданні 08.11.2023 оголошено перерву до 22.11.2023.

Відповідач в судове засідання 22.11.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується підписом представника відповідача в розписці від 08.11.2023.

В судовому засіданні 22.11.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

30.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово- промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Тейлор Холд (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 1912/2/2118 (далі договір) (а.с.13).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити покупцю нафтопродукти, а покупець зобов`язався їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

Передача товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами. Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від постачальника до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі нафтопродуктів (п. 3.2 договору).

Згідно з п.3.3 договору строк поставки товару: з моменту підписання договору по 31.12.2021 (п.3.3 в редакції додаткової угоди від 18.12.2020).

Оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання- передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному додатку до даного договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку (п.4.2 договору).

Відповідно до умов пункту 7.1 договору (в редакції додаткової угоди від 18.12.2020), строк дії договору - з моменту підписання його сторонами по 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками без будь-яких зауважень.

На виконання узгодженого сторонами обсягу та асортименту постачання товару (згідно специфікацій від 01.10.2021 (додаток № 1/10 до договору), від 01.11.2021 (додаток № 1/11 до договору) та від 01.12.2021 (додаток № 1/12 до договору)), у період жовтень - грудень 2021 року ПАТ «Укртатнафта» поставило, а ТзОВ «Тейлор Холд» прийняло за актами приймання-передачі нафтопродуктів на загальну суму 2487966,57 грн (а.с.16-21).

На виконання п.4.2 договору позивачем було виставлено рахунки-фактури, а саме: № 90834994 від 31.10.2021, № 90834998 від 31.10.2021, № 90843030 від 30.11.2021, № 90854766 від 31.12.2021, № 90854767 від 31.12.2021, № 90854768 від 31.12.2022, № 90854769 від 31.12.2021 та направлено дані рахунки поштовим відправленням №904 на адресу покупця, вказану у розділі 9 договору (вул. Електроапаратна,3, м.Луцьк,), яке було вручено адресату 02.05.2023 (а.с.22-30).

В подальшому позивачем повторно було направлено дані рахунки-фактури поштовим відправленням №007 на адресу покупця, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Луцький район, с. Чаруків, вул. Вокзальна, 146), яке було вручено адресату 24.06.2023 (а.с.31-32).

Однак, відповідач в порушення умов договору здійснив часткову оплату поставленого товару, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 1910604,04 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 179, 180 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Матеріалами справи підтверджена заборгованість відповідача в сумі 1910604,04 грн, доказів, які б спростовували дану заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, тому дана сума підлягає стягненню з останнього.

Заперечення відповідача, що строк оплати не настав, відхиляються судом, з огляду на таке.

Пунктом 4.2 договору визначено, що оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку оплата повинна бути здійснена покупцем у строк, вказаний у листі-вимозі постачальника про оплату, а у випадку відсутності такої вимоги - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів від дати передачі товару згідно з актом приймання- передачі нафтопродуктів. Оплата товару може здійснюватися частинами. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок постачальника. В рахунку постачальник вказує вартість товару виходячи з ціни товару, зазначеної у відповідному додатку до даного договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, який вказаний в рахунку.

Акти приймання-передачі №1/10 від 31.10.2021, № 1/11 від 30.11.2021, № 1/12 від 31.12.2021 підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень, рахунки-фактури, а саме: № 90834994 від 31.10.2021, № 90834998 від 31.10.2021, № 90843030 від 30.11.2021, № 90854766 від 31.12.2021, № 90854767 від 31.12.2021, № 90854768 від 31.12.2022, № 90854769 від 31.12.2021 отримані відповідачем 02.05.2023 та 24.06.2023.

Крім того, позивач з метою досудового врегулювання спору направляв на адресу відповідача претензію № 14/05-173 від 26.01.2023 з проханням в семиденний строк від дня отримання даної претензії здійснити оплату заборгованості, однак дана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Судом встановлено, що товар отриманий відповідачем 31.10.2021, 30.11.2021 та 31.12.2021, тому, відповідно, строк оплати за товар у відповідача настав, і отримання, але нездійснення відповідачем оплати товару є порушенням договірних зобов`язань. Тобто, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару, які тим більше ними отримані.

Відповідач, відповідно до умов договору та оформлених і підписаних, в тому числі зі сторони відповідача актів, в яких є посилання на договір №1912/2/2118 від 30.09.2018 та зазначено суму переданого позивачем і отриманого відповідачем товару, був обізнаний про суму оплати, яку мав здійснити за отриманий ним товар. Обставин щодо неможливості здійснення оплати за отриманий товар судом не встановлено.

Хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється "на підставі рахунку", однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 4.2 договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання - не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів, який обраховується "з дня отримання товару", а не рахунку.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 1910604,04 грн основного боргу.

Враховуючи приписи щодо розподілу судових витрат на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, відсутність правових підстав для звільнення відповідача від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 28659,06 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Тейлор Холд (вул. Журналістів,9Д, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49051, ) на користь Публічного акціонерного товариства Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія Укртатнафта (вул.Свіштовська,3, м.Кременчук, Полтавська область, 39610, код ЄДРПОУ 00152,04 грн (один мільйон дев`ятсот десять тисяч шістсот чотири гривні 04 коп.) основного боргу, а також 28659,06 грн (двадцять вісім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 06 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

04.12.2023.

Суддя Вороняк А. С.