ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Черкаси справа № 925/801/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Царенко Є.П. - адвокат за ордером;

від відповідача: Плаха О.В. - адвокат за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Укрвугілля" (м. Київ) до приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (м. Черкаси) про стягнення 130 945 934,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 130 945 934,23 грн., з яких: 88 304 965,31 грн. основна заборгованість, 32 498 469,77 грн. пені, 2 012 817,91 грн. 3 % річних та 8 129 681,24 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки вугілля № 01/2022 -ЧХВ від 01.04.2022, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.09.2023 закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 23 000 000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач просить суд зменшити заявлений розмір інфляційних, пені та 3 % річних та розстрочити виконання рішення суду рівними частинами щомісячно протягом року з дня ухвалення такого рішення.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності і заслухавши доводи і заперечення сторін в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2022 між приватним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" (далі - Покупець, відповідач по справі) та Державним підприємством "Укрвугілля" ( далі - Постачальник, позивач у справі) було укладено договір поставки вугілля № 01/2022-ЧХВ ( а.с. 45-50, том 1), у відповідності lо якого Постачальник зобов`язався поставити (передати) у власність Покупця вугільну продукцію (далі-Вугілля) в строки, у кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та цінах, погодженими сторонами в цьому договору ( п. 1.1. договору).

Загальний орієнтовний об`єм Вугілля, який Постачальник зобов`язаний поставити за цим договором з 01.04.2022 по 01.04.2023 складає 240 000, 00 (двісті сорок тисяч ) тон (щомісячна поставка - 20 000,00 тон) ( п. 1.2 договору).

Загальна вартість договору орієнтовно складає 1 008 000 000 (один мільярд вісім мільйонів ) грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ -168 000 000 (сто шістдесят вісім мільйонів) грн. ( п. 1.3. договору).

04.04.2022 року між Сторонами була укладена Додаткова угода № 1 (а.с. 51, том 1), якою п. 2.9 Договору змінено і викладено в новій редакції згідно з якою, "вугілля вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем з дати, яка збігається із датою відвантаження визначеної відповідно до п. 2.1.4. Усі ризики втрати або пошкодження Вугілля (або його частини) переходять від Постачальника до Покупця з дати прийняття його Покупцем на залізничній станції відправлення.

Право власності на Вугілля від Постачальника до Покупця переходить після підписання та скріплення печатками обома Сторонами Договору відповідних актів приймання-передачі вугільної продукції.

На підставі даних кількості та якості Вугілля, що зазначені у відповідних Актах звіряння кількості та якості, Постачальник з дотриманням розділу 4 цього Договору складає, підписує зі свого боку та надає Покупцю два примірника Акту приймання - передачі вугільної продукції".

Відповідно до п. 2.1.4. Договору Сторони обумовлюють, що під датою відвантаження розуміється дата вказана у відбитку штампа залізничної станції відправлення "Укрзалізниці" на залізничній накладній (квитанції), що свідчить про приймання вантажу до перевезення.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що Покупець оплачує Постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника (зазначений у цьому Договорі або у відповідному письмовому зверненні Постачальника) у вигляді 90 % попередньої оплати вартості узгодженої партії вугілля до відвантаження, що підлягає поставці Постачальником за цим Договором.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що Покупець оплачує Постачальнику 10 % вартості поставленої та прийнятої партії вугілля, узгодженої у відповідному Акті приймання-передачі вугільної продукції, що не включає в себе залізничний тариф на перевезення вугілля, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі вугільної продукції.

Сторони дійшли згоди, що вартість провізної плати та додаткових зборів за перевезення вугілля від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення, а також витрати на оплату експедиційних послуг сплачує Покупець (пункт 2.3. Договору).

На Покупця покладається оплата вартості перевезення залізницею Вугілля від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення (п. 5.5. договору).

16.10.2022 між Сторонами була укладена Додаткова угода № 4 (а.с. 52, том 1), якою пункт 5.1. Договору змінено та викладено в новій редакції, а саме: оплата вартості вугілля здійснюється Покупцем на підставі підписаних Сторонами Актів приймання-передачі вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання відповідних Актів приймання-передачі вугілля.

Договір не визнавався недійсним, доказів його нікчемності чи розірвання за згодою сторін суду не подано. Договір сторонами виконувався.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач, за час дії Договору поставки вугілля, Позивач відвантажив, а Відповідач прийняв вугілля в кількості 88 344,627 тонн на загальну суму 406 013 315, 21 грн. з ПДВ. Вартість доставки 88 344,627 тонн вугілля до Відповідача становить 30 253 562, 34 грн. з ПДВ.

Загальна вартість поставленого Позивачем та прийнятого Відповідачем вугілля з врахуванням вартості доставки вугілля становить 436 266 877,55 грн. з ПДВ.

Вищезазначене підтверджується підписаними Актами приймання - передачі вугілля, Актами відшкодування вартості доставки вугілля, актами звіряння взаєморозрахунків, а також первинними бухгалтерськими документами, які підписані двома Сторонами та є в наявності у Відповідача.

Спору по якості та кількості вугілля між сторонами немає.

За поставлене вугілля та його доставку Відповідач здійснив часткову оплату у розмірі 347 961 912,24 грн.

На час звернення позивача до суду залишок боргу за отримане відповідачем вугілля становить 88 304 965,31 грн. ( 406 013 315,21 + 30 253 562,34 - 347 961 912,24).

Вказану суму основного боргу відповідач підтвердив у відзиві на позов (а.с. 25 том 2).

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок Постачальника або дата зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, Відповідач, не здійснивши своєчасно та в повному обсязі оплату поставленого вугілля, порушив п. 5.1. та 5.2. Договору поставки вугілля № 01/2022-ЧХВ від 01.04.2022р., чим порушив права позивача та спричинив виникнення спору.

Під час розгляду справи відповідачем сплачено позивачу ще 23 000 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями ( а.с. 86-90, том 2):

- № 4672 від 30.06.2023 на суму 1 000 000,00 грн.;

- № 4673 від 30.06.2023 на суму 4 000 000,00 грн. ;

- № 4670 від 30.06.2023 на суму 1 300 000,00 грн. ;

- № 4671 від 30.06.2023 на суму 6 000 000,00 грн. ;

- № 130 від 29.06.2023 на суму 2 300 000,00 грн. ;

- № 4658 від 30.06.2023 на суму 2 700 000,00 грн. ;

- № 4583 від 30.06.2023 на суму 907 000,00 грн. ;

- № 4651 від 30.06.2023 на суму 3 000 000,00 грн. ;

- № 6475 від 01.06.2023 на суму 93 000,00 грн. ;

- № 6573 від 30.06.2023 на суму 1 700 000,00 грн.

Позивач вказав, що ці кошти зараховано в погашення основного боргу за вугілля.

В зв`язку з цим, за клопотанням відповідача та за згодою позивача, ухвалою від 25.09.2023 провадження в частині стягнення 23 000 000,00 грн. основного боргу у справі закрито за відсутністю предмету спору.

Таким чином залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить лише 65 304 965,31 грн. (436 266 877,55- 347 961 912,24 - 23 000 000,00). Розмір цього боргу відповідачем суду не заперечено.

Проти правильності розрахунку залишку суми боргу відповідач суду заперечень не подав. Строк проведення розрахунку для відповідача вже є таким, що настав.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки доказів про повну сплату боргу відповідач суду не надав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 65 304 965,31 грн. залишку основного боргу за поставлене вугілля на підставі договору поставки вугілля № 01/2022 - ЧХВ від 01.04.2022.

В частині стягнення решти коштів судом встановлено наступне:

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача 32 498 469,77 грн. пені (розрахунок а.с. 13-37, том 1) на підставі п. 6.4. договору, яким передбачено, що за затримку проведення розрахунків за поставлений товар понад термін встановлення у цьому договорі, Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення.

Дана умова Договору відповідає положенням ст. 549 ЦК України якою визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" пеня встановлюється сторонами у договорі за їх згодою, але при сплаті пені її розмір не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла при її нарахуванні.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування пені повинно бути припинено через шість місяців з дня виникнення права на нарахування пені.

Дані вимоги чинного законодавства при розрахунках позовних вимог позивачем дотримані.

Розрахунок пені позивачем проведено вірно та у відповідності до обставин справи. Заперечень проти розрахунків позивача чи власного контррозрахунку пені відповідач суду не надав.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 25-31, том 2) відповідач просив суд зменшити заявлений до стягнення розмір пені на 90 %, оскільки на даний час ПрАТ "Черкаське хімволокно" перебуває у скрутному фінансовому становищі, що зумовило перебуванням України в стані війни з російською федерацією та низькими цінами на електроенергію, а також заходами спрямованими на зменшення навантаження на платоспроможність громадян.

Представник позивача просить пеню стягнути у повному розмірі.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, судом встановлено наступне:

Згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Штрафними санкціями відповідно до ч.1 ст.230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (за змістом ст.549 Цивільного кодексу України).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому з урахуванням судової практики при вирішенні питання стосовно зменшення розміру пені судом можуть були взяті до уваги такі обставини, як майновий стан обох сторін; попередні договірні взаємовідносини між ними; період прострочення; наслідки порушення; ступінь виконання зобов`язання боржником, вжиття відповідною стороною заходів з усунення негативних наслідків невиконання договірних зобов`язань; інші вагомі обставини у конкретній ситуації між сторонами.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи не підлягаючі додатковому доказуванню обставини, що відповідач проводив сплату заборгованості на користь позивача також і в ході розгляду справи (що свідчить про його добросовісність), залежність відповідача від сплати коштів за його послуги від населення та бюджетних установ, враховуючи соціальну значимість діяльності відповідача по безперервному наданню послуг з теплопостачання, необхідність проведення ремонтів для забезпечення функціонування системи теплопостачання, а також і те, що на нарахуванні і стягненні пені з боржників позивач не будує свої власні фінансові показники та прогнози господарської діяльності, відповідач борг перед позивачем визнає за всіма його складовими, позивач при цьому не доводить виникнення у нього збитків та їх розмір через прострочення розрахунків відповідачем за вугілля і не вказує, які саме витрати позивача будуть перекриті нарахованою до стягнення пенею, не вказує, який рівень доходу закладено у ціні вугілля, яке продавалося відповідачу і як це компенсує збитки позивача, то суд вважає (з урахуванням збалансування інтересів обох сторін) обґрунтованим зменшити нараховану до стягнення позивачу пеню лише до стягнення її в сумі 10 000 000,00 грн.

Згідно чинного законодавства інфляційні та 3% річних до зменшення не підлягають, бо не відносяться до поняття неустойки, штрафу та пені і також через необхідність збалансувати інтереси сторін в даній справі за умови, що розмір пені до стягнення судом вже істотно зменшено.

За прострочення розрахунків за вугілля Позивач також просить суд стягнути з відповідача 2 012 817,91 грн. як 3 % річних та 8 129 681,24 грн. інфляційних втрат по Договору між сторонами (розрахунок а.с. 13-37, том 1).

Статтею 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних в програмі "Ліга - Закон" за вказані позивачем періоди, встановив, правильність їх нарахування та задовольняє їх до стягнення в цій частині.

Доказів сплати нарахувань по 3% річних та інфляційних в справу не подано.

Математичні розрахунки позовних вимог відповідачем не заперечені.

Тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 2 012 817,91 грн. як 3 % річних та 8 129 681,24 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 25 том 2) просить суд розстрочити виконання рішення суду рівними частинами щомісячно протягом року з дня ухвалення рішення. Позивач згоду на розстрочення не надав.

У задоволенні даного клопотання при прийнятті рішення відповідачу слід відмовити, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 331 ГПК України суд може розстрочити виконання судового рішення за заявою сторони спору. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідачем не надано в справі ніяких доказів про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим і що майновий стан відповідача дійсно потребує саме розстрочення виконання рішення суду.

Крім того, відповідачем ніяк не враховано інтереси позивача при розстроченні виконання рішення на умовах відповідача, оскільки позивач як кредитор, вже тривалий час очікує повної сплати відповідачем боргу за вугілля.

Також відповідач не надав доказів реальності повного виконання ним судового рішення після розстрочення його виконання та гарантовані джерела походження коштів на належне виконання розстроченого до стягнення боргу.

Отже зібраними у справі доказами позивач довів правову підставу та обґрунтованість своїх позовних вимог, але до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 65 304 965,31 грн. залишку основного боргу, 10 000 000,00 грн. пені, 2 012 817,91 грн. як 3 % річних, 8 129 681,24 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки вугілля № 01/2022 -ЧХВ від 01.04.2022.

В решті стягнення пені слід відмовити через зменшення її розміру за рішенням суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник через неправильні дії відповідача, з відповідача на користь позивача слід стягнути 939 400,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (код 00204033, м. Черкаси, проспект Хіміків. 76) на користь Державного підприємства "Укрвугілля" (код 43474633, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 11 оф. 19) -- 65 304 965,31 грн. залишку основного боргу, 10 000 000,00 грн. пені, 2 012 817,91 грн. як 3 % річних, 8 129 681,24 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки вугілля № 01/2022 -ЧХВ від 01.04.2022 та 939 400,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В частині стягнення решти пені відмовити через зменшення її розміру за рішення суду.

Ухвалою від 25.09.2023 провадження у справі закрито щодо стягнення 23000 000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2023

Суддя Н.М. Спаських