ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

про вирішення питання в порядку ст. 333 ГПК України

30 листопада 2023 року м. ХарківСправа № 922/1813/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" адвоката Харцизової Т.В. про поворот виконання рішення та стягнення правової (правничої) допомоги

по матеріалам справи

за позовом Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту", м. Харків
про стягнення 1 258 127,90 грн
за участю представників:

позивача (стягувача) - Міхно А.О.

відповідача (боржника/заявника) - Харцизової Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" 1 258 127,90 грн., що складається з 41 040,00 грн. пені, нарахованої за порушення строку поставки товару за Договором поставки від 15.07.2022 №311-22 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, а також нарахованих за користування чужими грошовими коштами - перерахованої позивачем на підставі цього Договору 6840000 грн. передплати за товар, 787068,49 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передплати, 382 795,30 грн. інфляційних втрат та 47224,11грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" на користь Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) суму штрафних санкцій за Договором №311-22 від 15.07.2022 року у розмірі 1 258 127,90 грн (де: подвійна облікова ставка НБУ - 787068,49 грн; інфляційні нарахування - 382 795,30 грн; пеня 3% річних - 47224,11грн; пеня 0,1 % - 41 040,00грн), а також суму судового збору 18 871,92 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" звернувся з апеляційною скаргою (вх. № 1918 Х/2-5) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23, де постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" було задоволено, рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 скасовано та апеляційною інстанцією ухвалено нове рішення - в позові відмовити.

До Господарського суду Харківської області представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" адвокатом Харцизовою Т.В. подано через "Електронний суд" заяви (вх. №31480 та вх. №32065) про здійснення повороту виконання Рішення Господарського суду Харківської області від 03 серпня 2023 року у справі №922/1813/23. Де також просить суд:

- Стягнути з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (Місцезнаходження: АДРЕСА_1 , Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту (Місцезнаходження: 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, Код ) 1 276 999 (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 82 коп.;

- Стягнути з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (Місцезнаходження: 02121, м. Київ, вул. Світла, 6, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту (Місцезнаходження: 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, Код ) судові витрати у сумі 113 849, 99 грн., які складаються із витрат на правову (правничу) допомогу адвоката: 50 000,00 грн. основного гонорару та 63 849,99 грн. додаткового гонорару.

Ухвалою суду від 23.11.2023 прийнято заяви (вх. №31480 та вх. №32065) представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" адвоката Харцизової Т.В. про здійснення повороту виконання рішення Господарського суду Харківської області від 03 серпня 2023 року у справі №922/1813/23 до розгляду та об`єднати їх в одну, як тотожні та призначено розгляд заяви у судовому засіданні на "30" листопада 2023 р. о 12:45.

Представник Стягувача (Позивача) у судовому засіданні проти заяв представника ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" адвоката Харцизової Т.В. про здійснення повороту виконання рішення та стягнення адвокатських витрат заперечує, просить відмовити з підстав необґрунтованості, щодо розгляду даної заяви саме судом першої інстанції та просить суд відмовити щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката в повному обсязі, зменшивши їх розмір до нуля. Така ж позиція викладена у поданому запереченні (вх. №32876 від 30.11.2023). Заявив усне клопотання про відкладення судового засідання.

Представник Заявника (Боржника/Відповідача) у судовому засіданні та у наданому правовому обґрунтуванні (вх. № 32786 від 29.11.2023) підтримує подані вимоги, вважає їх належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Проти клопотання Стягувача про відкладення судового засідання заперечує.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, а також заяву про поворот виконання рішення, суд дійшов до висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 333 ГПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується.

При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Поворот виконання рішення, постанови - це процесуальна дія, яка полягає в повному або частковому відновленні первісного становища відповідача в разі зміни або скасування рішення з прийняттям нового рішення про повну або часткову відмову в позові. Мета повороту виконання рішення - приведення відносин, що склалися між сторонами, у відповідність з новим судовим рішенням шляхом усунення наслідків скасованого повністю або частково рішення.

Сама назва інституту Поворот виконання вказує на те, що скасований судовий акт має бути дійсно виконаний, і дійсно мають настати несприятливі наслідки для відповідача.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_2 щодо офіційного тлумачення положення п. 28 ч. 1 ст. 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України від 2 листопада 2011 року №13-рп/20111974 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Згідно з ч. 5 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України, питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Частиною 6 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2023 на виконання рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 видано відповідний наказ.

Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) 13.09.2023 звернулась з відповідним наказом до Індустріального ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, на підставі чого Головним державним виконавцем Власик В.А. було відкрито виконавче провадження №72779095 та направлено до АТ КБ "Приватбанк" платіжну вимогу на примусове списання коштів з рахунку Відповідача у сумі 1 405 068,80 грн., з яких: - 1 258 127,90 грн. стягнута сума за рішенням Господарського суду Харківської області (де: подвійна облікова ставка НБУ 77 068,49 грн., інфляційні нарахування - 382 795,30 грн.; пеня 3% річних - 47 224,11 грн.; пеня 0,1% - 41 040,00 грн.); - 18 871, 92 грн. сума судового збору; - 127 699,98 грн. сума виконавчого збору; - 369,00 грн. мінімальні витрати виконавчого провадження.

При цьому, заявник наголошує, що ухвалою ним було подано апеляційну скаргу на рішення суду у справі № 922/1813/23 ще 06.09.2023.

Отже з підстав відсутності у Господарського суду Харківської області відомостей щодо оскарження відповідного рішення до набрання ним законної сили, було видано відповідний наказ, а відповідно Позивачем було безпідставно отримано майно Відповідача у сумі 1 276 999, 82 грн., який складається із суми штрафних санкцій 1 258 127,90 грн. (де: подвійна облікова ставка НБУ 77 068,49 грн., інфляційні нарахування - 382 795,30 грн.; пеня 3% річних - 47 224,11 грн.; пеня 0,1% - 41 040,00 грн.) та 18 871,92 грн. судового збору.

Східним апеляційним господарським судом від 09.11.2023 апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" було задоволено, рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі № 922/1813/23 скасовано та апеляційною інстанцією ухвалено нове рішення - в позові відмовити.

Проте, як вбачається з наявних доказів наданих Відповідачем (Заявником), суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову про скасувавши рішення (визнавши його нечинним) та відмовляючи в позові повністю, не вирішував питання про поворот виконання.

Суд зазначає, що уникаючи порушення статті 6 Конвенції щодо надання доступу до суду, враховуючи подання заяв Відповідача про поворот виконання судового рішення у встановленому ст. 333 ГПК України порядку, зазначає наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав, у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням.

Поворот виконання судового рішення в господарському судочинстві врегульований ст. 333 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 333 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

За приписами ч. 2, 3 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України встановлено, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до частин 5, 6, 7, 9 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Отже, поворот виконання рішення, постанови - це процесуальна дія, яка полягає в повному або частковому відновленні первісного становища відповідача в разі зміни або скасування рішення з прийняттям нового рішення про повну або часткову відмову в позові. Мета повороту виконання рішення - приведення відносин, що склалися між сторонами, у відповідність з новим судовим рішенням шляхом усунення наслідків скасованого повністю або частково рішення.

Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантів захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Сама назва інституту Поворот виконання вказує на те, що скасований судовий акт має бути дійсно виконаний, і дійсно мають настати несприятливі наслідки для відповідача.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20.06.2019 №336/9595/14 звертає увагу на те, що при розгляді заяви про поворот виконання рішення необхідно з`ясувати, чи порушено скасованим судовим рішенням права сторін, чи виконано рішення суду, що призвело до порушення прав, які потребують відновлення у судовому порядку. При повороті виконання рішення вчиняються дії, які покликані повернути стан речей до виконання рішення суду.

Поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі, а застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Таким чином, для настання повороту виконання рішення необхідні: одержання майна або грошових коштів у порядку виконання рішення суду; зміна чи скасування судового рішення і прийняття нового рішення про закриття провадження у справі; залишення позову без розгляду; повну відмову в позові; задоволення позовних вимог в меншому розмірі, а також подання стороною відповідної заяви.

Враховуючи подані Заявником (Відповідачем) докази, судом встановлено, що рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/1813/23, на підставі якого відбулось стягнення, набрало законної сили 05.09.2023, тобто станом на момент видачі такого наказу у суду першої інстанції були відсутні відповідні докази щодо оскарження до суду апеляційної інстанції рішення.

Як вбачається з матеріалів заяви, згідно платіжної інструкції № 093828397 від 14.09.2023 ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" було сплачено (стягнуто) 1405068,80 грн. за ВП №72779095 з виконання виконавчого документу: наказ №922/1813/23 виданий 05.09.2023 документ видав: Господарський суд Х/О. По ВК 230913РВNКІ15. Факт вчинення відповідної дії у вигляді стягнення суми боргу, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження було здійснено у повному обсязі, що підтверджується постановою головного державного виконавця Індустріального ВДВС у м. Харкові СМУМЮ Власик В.А. про закінчення виконавчого провадження від 14.09.2023 ВП№72779095, а також припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи, що рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" на користь Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) суму у розмірі 1 276 999, 82 грн., який складається із суми штрафних санкцій 1 258 127,90 грн. (де: подвійна облікова ставка НБУ 77 068,49 грн., інфляційні нарахування - 382 795,30грн.; пеня 3% річних - 47 224,11 грн.; пеня 0,1% - 41 040,00 грн.) та 18 871,92 грн. судового збору, скасовано постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023, то суд вважає за доцільне задовольнити заяву ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" про поворот виконання рішення.

З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження виниклого процесуального питання суд вважає за необхідне зазначити, що у процесуальному законі існують певні проблемні питання пов`язані із поворотом виконання судових рішень, вдачею судових наказів та визнанням їх недійсними внаслідок непослідовної, з точки зору суду, архітектоники норм процесуального права щодо судової інстанційності вчинення вище перелічених процесуальних дій та ентропії правових позицій вищих судових інстанцій з цього питання.

Так, заявник в обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанову КЦС ВС по справі № 201/8079/19 за аналогією, проте існує і зовсім протилежна позиція ВП ВС у провадженні № 11-4сап20 від 3 вересня 2020 року.

Проте, внаслідок зазначеної вище не усталеної та омонімічної судової практики вищих судових інстанцій, яка у певних випадках викликає когнітивний дисонанс при її застосуванні судами першої та апеляційної інстанції, і доволі часто є підставою для скасування судового рішення, суд вважає з метою дотримання принципів правової визначеності, остаточності судового рішення, зрозумілості закону, забезпечення права на судовий захист, за доцільне визнати позицію заявника прийнятною задля захисту права сторони по справі .

Щодо вимог викладених у заяві ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" стосовно покладення на Окрему комендатуру охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) суму судових витрат в розмірі 113 849, 99 грн. на правову (правничу) допомогу адвоката, які складаються із 50 000,00 грн. основного гонорару та 63 849,99 грн. додаткового гонорару, враховуючи подані заперечення Стягувача зі зменшенням таких витрат, суд вважає за доцільне вказати наступне.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України). Витрати, понесені стягувачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником, клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 ГПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України. Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №910/23210/17 звертає увагу, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого Об`єднана палата у Постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи надані представником Заявника (Відповідача/Боржника) докази на підтвердження витрат на професійну (правничу) допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги у вирішенні питання з заявою про поворот виконання рішення у даній справі.

Витрати, понесені ТОВ Харківський завод засобів індивідуального захисту в даній справі, щодо вирішення питання про поворот виконання рішення, на правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок Позивача (Стягувача), відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати представника Заявника були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 ГПК України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі №908/374/19, від 25 червня 2019 року.

Суд вкотре звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок встановлений у постанові Верховного Суду у справі №910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Так, зазначена заява про поворот виконання рішення у справі розглядалась судом в одне судове засідання, представником Заявника підготовлено заяву в порядку передбаченому статтею 333 ГПК України, з урахуванням наданого правового обґрунтування та у якості доказів надано копії здійснення державним виконавцем дій (постанови ВП №72779095), копію платіжної інструкції №093828397, тобто здійснено дії, які розцінюються судом як дії незначної процесуальної складності.

Оцінюючи послуги правничої допомоги у розрахунку, такий вид правничої послуги, як підготовка заяви і подання її до суду включає в себе і ряд інших супутніх послуг таких, як: проведення консультації, підготовка к проведенню судового засідання щодо розгляду заяви, збір доказів. Таким чином, послуги охоплюються поняттям підготовка заяви і подання її до суду. Крім того, слід відмітити, що ніяких доказів по даній справі надано не було та адвокатських запитів не надсилалось, стосовно вчинення відповідних дій, що сприяло додатковому навантаженню на адвоката чи вчинення додаткових дій, що змусило адвоката покласти зусилля на вчинення захисту інтересів свого клієнта в межах підготовки та розгляду заяви про поворот виконання рішення.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову (поданих заяв), може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини заяви по справі, суд, детально проаналізувавши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи розумності та пропорційності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю заяви у справі та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника Відповідача (Боржника) про розподіл судових витрат і стягнення з Позивача (Стягувача) витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 83 849,99 грн. (де: витрат на правову (правничу) допомогу адвоката основного гонорару 20.000,00 грн.; 63 849,99 грн. додаткова винагорода гонорар успіху).

Суд звертає увагу, що у відповідності до частини 6 ст. 233 ГПК України, де визначено порядок ухвалення судових рішень, складання повного тексту ухвали може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Оскільки зазначена заява ТОВ Харківський завод засобів індивідуального захисту про поворот виконання рішення стосується стягнення з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) відповідної суми, а отже таке судове рішення повинно здійснюватись на підставі наказу, виданого судом.

Враховуючи приписи ст. 327 ГПК України суд на виконання судового рішення видає наказ, що протягом п`яти дні після набрання судовим рішенням законної сили надсилається стягувачу.

Отже, з підстав визначених статтям 233, 235, 327, 333 ГПК України, суд зазначає, що судове рішення - ухвала від 30.11.2023 (ця ухвала) набрала законної сили негайно після її оголошення (резолютивної частини), про що також зазначена дата вказується у виконавчому документів, який буде виданий протягом п`яти днів.

Керуючись статтями 86, 123, 126, 129, 232-236, 252, 327, 333 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" адвоката Харцизової Т.В. про поворот виконання рішення та стягнення правової (правничої) допомоги задовольнити частково.

Здійснити поворот виконання рішення Господарського суду Харківської області від 03 серпня 2023 року у справі №922/1813/23.

Стягнути з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (Місцезнаходження: АДРЕСА_1 , Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту (Місцезнаходження: 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, Код ) 1 276 999 (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 82 коп.

Стягнути з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (Місцезнаходження: АДРЕСА_1 , Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту (Місцезнаходження: 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, Код ) судові витрати у вигляді правничої допомоги в розмірі 83 849, 99грн. (де: витрат на правову (правничу) допомогу адвоката основного гонорару 20000,00 грн.; 63 849,99 грн. додаткова винагорода гонорар успіху).

Видати накази після набрання рішенням (ухвалою) законної сили про поворот виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст.254-257 ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Ухвалу підписано 04.12.2023.

Суддя І.П. Жигалкін

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.