ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023м. ХарківСправа № 922/2818/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, адреса для листування: 61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Привокзальна, 2, )
про стягнення 96 011,70грн
за участю учасників справи:

позивача - Корж А.О.

відповідача - Данильчук С.Г.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 94 712,88грн, пеню в сумі 1 154,27грн та 3% річних в сумі 144,55грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 в частині здійснення своєчасної оплати за надані позивачем послуги. В якості правових підстав, позивач посилається на норми Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 30.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 22.09.2023 подальший розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, у справі почато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Харківобленерго".

Відповідач у відзиві на позов просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що:

- позивачем не доведено факту споживання відповідачем електричної енергії;

- сформовані рахунки не є належним доказом підтвердження наявної заборгованості, оскільки зазначені в них суми та обсяги спожитої електричної енергії не відповідають вимогам Кодексу комерційного обліку електричної енергії та є необґрунтованими;

- період листопад 2011 року є таким, що не може братись до уваги, оскільки договір про постачання електричної енергії укладено 01.11.2021, а тому витяг реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам електропостачальника ПрАТ "Харківенергозбут" за 11/2022-05-2022 року є неналежним та недопустимим доказом;

- у зв`язку з відсутністю електропостачання через ворожі обстріли зі сторони Російської Федерації відповідач не мав можливості користуватись електричною енергією у період з березня по травень 2022 року;

- листом Торгово-промислової палати № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05:30год 24.02.2022, зазначені обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору, проте їх виконання стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили).

Позивач у відповіді на відзив не погоджуючись із запереченнями відповідача, посилається на те, що:

- інформацію щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії ПАТ "Харківенергозбут" отримує від АТ "Харківобленерго", як оператора системи розподілу, який виконує функцію адміністратора комерційного обліку;

- у витязі з реєстру фактичних обсягів допущено описки, а саме в назві витягу замість вірного 11/2021-05/2022 періоду помилково вказано - 11/2022-05/2022 та замість листопад 2021 - листопад 2011, що на думку позивача, не впливає на правильність розрахунку заборгованості відповідача;

- відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують відсутність електропостачання на об`єкті відповідача;

- відповідач не надав доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, чим порушив умови п.12.4 договору, а також сертифікату Торгово-промислової палати, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин.

Третя особа у письмових поясненнях позовні вимоги позивача підтримує, вважає їх законними та обґрунтованими, посилаючись на те, що надання споживачем інформації щодо даних розрахункових обліків електричної енергії здійснюється за допомогою електронного обміну інформації між оператором системи та споживачем з використанням Автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії, використання якої виключає можливість отримання невірних результатів розрахунків, оскільки є загальними для будь-якого типу електричного навантаження і не потребують доказування.

Як зазначає третя особа, оскільки відповідач не перебував у відключеному стані, трансформатор працював в режимі холостого ходу, відповідачу проводились нарахування за розподіл електричної енергії відповідно до умов договору та норм діючого законодавства. Витрати холостого ходу не залежать від споживання електричної енергії.

В судовому засіданні 26.10.2023, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.11. 2023 о 13:00.

В судовому засіданні 09.11.2023 розгляд справи по суті відкладено на 23.11.2023 о 12:00, про що постановлено протокольну ухвалу.

Представник позивача в судовому засіданні 23.11.2023 позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Третя особа в судове засідання 23.11.2023 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково в розмірі 51 129,82грн за спожиту електричну енергію у лютому 2022 року, в іншій частині позовних вимог позов не визнає, просить суд в їх задоволенні відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд встановив наступне.

З 01.01.2019, у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функції постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України Про ринок електричної енергії від 13.04.2017, у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

Позивач, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 та на умовах постачання універсальних послуг.

На виконання п.13 розділу ХVІІ Закону України Про ринок електричної енергії під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника - Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут, а Акціонерна компанія Харківобленерго виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу, відповідно до постанови НКРЕКП від 16.11.2018 № 1446 "Про видачу АТ "Харківобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом".

Відповідно до абзацу 5 п.13 р. ХVІІ Закону України Про ринок електричної енергії фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії.

Разом з тим, у відповідності до п.13 Перехідних положень Закону України Про ринок електричної енергії передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті позивача.

01.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології" (відповідач) на підставі заяви-приєднання приєдналося до умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 на умовах Комерційної пропозиції № 8 Ф-Р для споживачів, що повертаються на постачання електричної енергії до Товариства.

Сторонами погоджено, що з моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому Правилами роздрібного ринку порядку, відповідач та позивач набувають всіх прав та обов`язків за договором про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 та несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.

Відповідно до розділу 1 Договору, цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору.

Згідно з п.2.1 Договору, за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.5 Договору, розрахунковий період за цим договором зазначений у комерційній пропозиції та, як правило, становить календарний місяць, і відповідає розрахунковому періоду за договором Споживача з оператором системи розподілу/передачі.

Пунктом 5.6. Договору передбачено, що розрахунки споживача за цим договором здійснюється на поточний рахунок.

При цьому, Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника, та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок Постачальника надійшла вся сума коштів. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до п.5.7 Договору оплата рахунку Постачальника має бути здійснена Споживачем у строк, визначений в Комерційній пропозиції, яка є додатком № 2 до цього Договору.

Всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію щодо адрес, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

За умовами п.4 "Спосіб оплати" комерційної пропозиції № 8 Ф-Р, яка є невід`ємним додатком до договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється відповідачем один раз за фактичний обсяг спожитої електричної енергії, визначений за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка відповідачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності в платіжному документі в реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується Споживачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

У розділі 5 "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати" комерційної пропозиції № 87 Ф-Р до договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 сторони визначили, що рахунок надається Споживачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим.

Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка Споживачем.

Рахунки на оплату надаються Споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника. В разі неотримання Споживачем рахунків Постачальник направляє рахунки Споживачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення.

Відповідно до п.8 комерційної пропозиції № 8 Ф-Р до договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 у разі порушення відповідачем строків оплати електричної енергії, передбачених п.5 комерційної пропозиції, позивач має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу;

3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних та інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання відповідачем.

Відповідно до п.12 комерційної пропозиції № 8 Ф-Р до договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 договір укладається на 1 календарний рік та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 20 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

На підставі переданих даних від АТ "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду було сформовано та виставлено рахунки за спожиту електричну енергію:

- за листопад 2021 року у розмірі 106 970,35грн. Рахунок за листопад 2021 року отримано відповідачем нарочно 06.12.2021, строк оплати вказаного рахунку - 20.12.2022;

- за грудень 2021 року у розмірі 73 714,24грн. Рахунок за грудень 2021 року отримано відповідачем нарочно 06.01.2022, строк оплати вказаного рахунку - 21.01.2022. У грудні 2021 року відповідачем сплачено за листопад 2021 року - 55 000,00грн;

- за січень 2022 року у розмірі 59 710,98грн. Рахунок за січень 2022 року отримано відповідачем нарочно 08.02.2022, строк оплати вказаного рахунку - 22.02.2022. За листопад 2021 року відповідачем у січні 2022 року сплачено - 100 970,00грн;

- за лютий 2022 року у розмірі 54 785,52грн;

- за березень 2022 року у розмірі 26 702,84грн;

- за квітень 2022 року у розмірі 3 793,16грн;

- за травень 2022 року у розмірі 13 087,06грн.

Рахунки за період лютий-травень 2022 року надіслано на адресу відповідача поштовим зв`язком 14.03.2023, остаточний строк оплати вказаних рахунків - 28.03.2023, що підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідачем у лютому 2022 року сплачено за січень 2022 року - 56 344,33грн, за лютий 2022 року - 3 655,70грн.

Таким чином у відповідача станом на 01.04.2023 перед позивачем за період з лютого по травень 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 94 712,88грн, яка до теперішнього часу є не сплаченою.

Також позивачем на суму заборгованості, що утворилась з грудня 2021 року по березень 2023 року здійснено нарахування пені в розмірі 1 154,27грн та 3% річних в розмірі 144,55грн.

Рахунки на оплату пені та 3% річних надіслані позивачем засобами поштового зв`язку та отримані відповідачем. Акти звіряння розрахунків отримані уповноваженою особою відповідача та направлені засобами поштового зв`язку.

Факт направлення та отримання рахунків та актів звіряння розрахунків підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (ч.6 ст.276 Господарського кодексу України).

Частиною 7 ст.276 Господарського кодексу України визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повної та своєчасної оплати спожитої електричної енергії на суму 94 712,88грн у встановлений договором строк не виконав.

Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи. Обставини, викладені позивачем у позові відповідачем не спростовано.

Заперечуючи проти позову, відповідач не погоджується з обсягами спожитої електричної енергії з посиланням на некоректність вказаних у рахунках показів приладу обліку.

Суд не приймає дані заперечення відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п.4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасниками роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Пунктом 10 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 передбачено, що до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

Оператором системи розподілу, який здійснює розподіл електричної енергії відповідачу, є АТ "Харківобленерго".

Відповідно до Додаткової угоди від 03.08.2020 до Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 55337,01 від 01.01.2019, укладеної між третьою особою та відповідачем, надання відповідачем інформації щодо даних розрахункових обліків електричної енергії здійснюється за допомогою електронного обміну інформації між Оператором системи та відповідачем з використанням Автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії (АСКОЕ).

За визначенням п. 1.2.1. Кодексу комерційного обліку електричної енергії Автоматизована система комерційного обліку електричної енергії (АСКОЕ) - різновид автоматизованої системи, що складається із засобів вимірювальної техніки, а також з устаткування, що забезпечує збір, обробку, збереження та відображення інформації, засобів зв`язку та синхронізації часу, функціонально об`єднаних для забезпечення комерційного обліку електричної енергії.

До точок вимірювання, які облаштовані не на межі балансової належності, в тому числі обладнаними АСКОЕ існують певні вимоги у відповідності з "Методичними рекомендаціями визначення технологічних втрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередавання", затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.06.2013 № 399 (далі - Методичні рекомендації).

Отже автоматизована система, що забезпечує комерційний облік встановлюється та приймається в експлуатацію відповідно до певної технічної документації, а тому використання автоматизованої системи комерційного обліку виключає можливість отримання невірних результатів розрахунків, оскільки є загальними для будь-якого типу електричного навантаження.

Також суд зазначає, що відповідно до додатку № 8 до договору про постачання електричної енергії № 55337,01 від 21.04.2006 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" та додатку № 11а "Схема для розрахунку платних втрат" відповідач несе відповідальність за КТП-203 (ТМ-630 кВА), розрахунковий облік знаходиться на КТП-203, ПЛ-0,4 кВ, КЛ-0,4 кВ від КТП-203, електрообладнання та електропроводки в приміщеннях.

Кількість спожитої, переданої чи виробленої електричної енергії визначають за різницею показів лічильника на початок та кінець розрахункового періоду (з урахуванням коефіцієнтів трансформації ТС та ТН), встановленого на межі балансової належності.

У разі, якщо точка вимірювання електричної енергії (місце встановлення розрахункового засобу обліку) не збігається з межею балансової належності елементів електричної мережі, кількість електричної енергії на межі балансової належності обчислюють відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 з урахуванням поправки П, величина якої обумовлена втратами електричної енергії в елементах електричної мережі від межі балансової належності до точки вимірювання.

На виконання Методичних рекомендацій та додатку Б до методичних рекомендацій - технічні дані трансформаторів і реакторів таблиця Б.І та умов договору відповідачу здійснювалось нарахування втрати в трансформаторі ТМ-6З0кВА за весь час дії договору за формулою, визначеною Методичними рекомендаціями.

Оскільки відповідач не перебував у відключеному стані, трансформатор працював в режимі холостого ходу (вторинне коло розімкнене (навантаження відсутнє). При цьому, втрати холостого ходу не залежать від споживання електричної енергії.

Матеріали справи містять належні докази, що підтверджують обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, а тому твердження останнього щодо некоректності вказаних у рахунках показів приладу обліку є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Що стосується посилання відповідача на витяг з реєстру фактичних обсягів із зазначення неіснуючого періоду з 11/2022 по 05/2022, позивач у відповіді на відзив надав пояснення з цього приводу та зазначив, що в назві витягу допущено описку, а саме: замість вірного 11/2021-05/2022 періоду помилково зазначено 11/2022-05/2022, та замість листопад 2021 року помилково зазначено листопад 2011 року. Позивачем надано суду виправлений Витяг реєстру фактичних обсягів з коректними періодами заборгованості та обсягами споживання, який долучено до матеріалів справи.

Суд зазначає, що вказані описки жодним чином не впливають на правильність розрахунку заборгованості відповідача, оскільки її наявність також підтверджується іншими належними та допустимими доказами, наявними у справі.

Даний факт відповідачем не спростовано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Заперечуючи проти позову, відповідач також посилається на відсутність електропостачання на об`єкт відповідача, внаслідок його пошкодження в результаті військової агресії Російської Федерації проти України.

На підтвердження своїх доводів в якості доказів відсутності електропостачання відповідачем надані фотознімки пошкоджених будівель та супутніх споруд, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.01.2023, роздрукована інформація з новинних ресурсів в мережі Інтернет в якості підтвердження регулярних обстрілів Золочівської громади.

Надані відповідачем документи не є належними та допустимими доказами в розумінні вимог Господарського процесуального кодексу України, що можуть підтверджувати відсутність електропостачання на об`єкті відповідача. Крім того, доказів того, що відповідач будь-яким чином звертався до позивача з метою повідомлення відповідних фактів та врегулювання договірних правовідносин суду надано не було.

Що стосується посилання відповідача на те, що його Товариство орендувало приміщення, розташовані за адресою: Харківська область, смт. Золочів, вул. Привокзальна, 2 на підставі договорів оренди, дія яких призупинена на підставі листа № 28022022/01 від 28.02.2022, ці посилання судом не приймаються, оскільки відповідачем жодного доказу в підтвердження відповідних обставин надано не було.

Крім того, договірні відносини, с приводу яких виник спір у відповідача, існували саме із позивачем. Доказів того, що відповідач намагався припинити договірні відносини у встановленому законом порядку, повідомляв про його відсутність та неможливість користуватися приміщеннями та отримувати електричну енергію, с проханням відключити його від користування, суду надано не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту в лютому-травні 2022 року електричну енергію в розмірі 94 712,88грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1 154,27грн за період з 21.12.2021 по 31.03.2023 (за кожен період споживання електричної енергії окремо), суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8 Комерційної пропозиції № 8 Ф-Р до договору про постачання електричної енергії споживачу № 55337,01 від 01.11.2021 визначено, що у разі порушення відповідачем строків оплати електричної енергії, передбачених п.5 комерційної пропозиції, позивач має право провести нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені за період з 21.12.2021 по 31.03.2023 (за кожен період споживання електричної енергії окремо), встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено арифметично правильно, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині в розмірі 1 154,27грн підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 144,55грн за період з 21.12.2021 по 31.03.2023 (за кожен період споживання електричної енергії окремо), з урахуванням проведених відповідачем часткових оплат, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що за змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних за період з 21.12.2021 по 31.03.2023 (за кожен період споживання електричної енергії окремо), таке нарахування здійснено позивачем з урахуванням часткових оплат відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а сума в розмірі 144,55грн стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Враховуючи те, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 94 712,88грн, пені в розмірі 1 154,27грн та 3% річних в розмірі 144,55грн підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми заборгованості, суд дійшов висновку, що позов є цілком обґрунтованим та таки, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає про наявність форс-мажорних обставин з посиланням на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Ці обставини до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами неможливості у встановлений договором термін виконати зобов`язання за договором.

Суд не приймає заперечення відповідача, вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

У розділі 12 договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору.

При цьому, у п.12.4 договору сторони взяли на себе зобов`язання негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови Споживача від сплати Постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення (п.12.5 договору).

Відповідачем не надано доказів на підтвердження повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин відповідно до умов договору.

Суд вважає за необхідне зазначити також, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Проте, відповідно до п.3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно із п.п.6.1 6.2. Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України "Про Торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Натомість відповідачем не надано Сертифікату ТПП, отриманого в порядку Регламенту за конкретним зобов`язанням, що випливає із спірного договору.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином суд вважає за необхідне зазначити, що при наявності форс-мажорних обставин сторона може бути звільнена від відповідальності за неналежне виконання нею зобов`язань, однак, це не є підставою для звільнення такої особи від виконання нею договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, суд не приймає заперечення відповідача проти позову із посиланням на неможливість виконання ним своїх зобов`язань через війну в країні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Харчові технології" (62203, Харківська область, Золочівський район, смт. Золочів, вул. Привокзальна, 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, адреса для листування: 61057, м. Харків, вул. Гоголя, 10, ) - 94 712,88грн основного боргу, 1 154,27грн пені, 144,55грн 3% річних, 2 684,00грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "30" листопада 2023 р.

Суддя Т.А. Лавренюк