ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"27" листопада 2023 р. Справа № 903/625/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023

(ухвалене у м. Луцьку, повний текст складено 03.08.2023)

у справі № 903/625/23 (суддя Шум М.С.)

за позовом Адвокатського об`єднання "Рівненська правова компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"

про стягнення 210 000 грн

за участю представників:

від Адвокатського об`єднання "Рівненська правова компанія" - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське об`єднання "Рівненська правова компанія" звернулося до Господарського суду Волинської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" 210 000 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати послуг, наданих позивачем на підставі договору про надання юридичних послуг від 01.01.2023.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" на користь Адвокатського об`єднання "Рівненська правова компанія" 210 000 грн заборгованості та 3 150 грн витрат зі сплати судового збору.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином виконав свої обов`язки щодо надання відповідачу обумовлених Договором юридичних послуг, що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами здавання - приймання наданих послуг від 31.01.2023, від 28.02.2023 та від 31.03.2023.

Всупереч наведеним положенням Договору та чинного законодавства відповідач не оплатив вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 210 000 грн.

Враховуючи, що доказів повної чи часткової сплати вказаної суми заборгованості відповідачем до суду подано не було, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 210 000 грн основного боргу є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 6, 11, 509, 526, 626, 627, 629, 638, 901, 903 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася особа, яка не брала участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23, скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Спірна заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" в сумі 210 000 грн перед АО "Рівненська правова компанія" є штучною та узгоджена сторонами після відкриття виконавчого провадження у справі № 903/892/22 за позовом ТОВ "Ковельська оптово-торгової бази" до ТОВ "Ковельська ОТБ" про стягнення безпідставно набутих доходів.

ТОВ "Ковельська ОТБ" з 2022 року не здійснює господарську діяльність, натомість останнім після ухвалення рішення у справі № 903/892/22, укладені договори з пов`язаними особами про надання юридичних, бухгалтерських та інших послуг на декілька сотень тисяч гривень з метою доведення ТОВ "Ковельська ОТБ" до неплатоспроможності та унеможливлення виконання рішень у справах № 903/892/22 та 903/254/23 ухвалених в користь ТОВ "Ковельської оптово-торгової бази".

Скаржник наголошує, що сторонами створена штучна заборгованість, спрямована на шкоду правам третіх осіб.

Вказує, що рішення у цій справі зачіпає інтереси ТОВ "Ковельська оптово-торгової бази" яка не була залучена до участі у справі, а також ту обставину що на час ухвалення рішення права або інтереси позивача не були порушені, рішення місцевого суду необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

За наведеного, скаржник вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає критеріям, визначеним статтею 236 ГПК України, є необґрунтованим ухваленим без надання оцінки усім доводам учасників справи, та прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм.

Позивач та відповідач не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 27.11.2023 представники сторін та скаржника не з`явилися.

Крім того, від представника позивача надійшла заява, в якій представник просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника позивача (а. с. 102).

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач та скаржник були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать списки розсилки поштової кореспонденції та довідки про доставку електронних листів (а. с. 92-97), клопотання представника позивача, а також те, що явка представників сторін та скаржника в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати судове засідання за відсутності представників сторін та скаржника.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши оцінку доводам скаржника в підтвердження обставин порушення рішенням його прав та інтересів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23 не може бути розглянута апеляційним господарським судом та апеляційне провадження слід закрити, виходячи з такого.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

У відповідності до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Законом встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності. Частина 2 статті 4 ГПК України містить перелік суб`єктів, право на звернення яких до господарського суду є обмеженим. Це означає, що право на звернення до господарського суду повинно бути прямо передбачене законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Зазначеною правовою нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Водночас судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, за змістом якого таке порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Разом з тим згідно з пунктом 3 частини 1 статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

При цьому у разі застосування наведеної правової норми за вимогами статті 234 цього Кодексу в мотивувальній частині ухвали про закриття апеляційного провадження повинні бути зазначені, зокрема, мотиви, з яких суд дійшов висновків, постановляючи ухвалу.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи як третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушено та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 04.10.2018 у справі № 5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі № 918/115/16, від 04.12.2018 у справі №906/1764/15, від 06.12.2018 у справі № 910/22354/15, від 16.04.2019 у справі № 12/91, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ, від 11.09.2019 у справі № 4/2023-10.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2020 у справі №910/13119/17.

Як зазначалося колегією суддів вище, в обґрунтування наявності права на апеляційне оскарження Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" зазначає, що спірна в цій справі заборгованість, на його думку, є штучною та направлена на унеможливлення виконання відповідачем судових рішень в інших справах, стягувачем за якими є скаржник.

В той же час, як убачається із матеріалів господарської справи № 903/625/23 між Адвокатським об`єднанням "Рівненська правова компанія" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" (замовник) 01.01.2023 було укладено договір про надання юридичних послуг (а. с. 4) згідно із п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати замовнику за плату юридичні послуги , а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.

За умовами п. п. 4.1.-4.2. Договору вартість юридичних послуг визначається у відповідних Актах здавання - приймання наданих послуг, що підписується між сторонами. Замовник здійснює оплату юридичних послуг у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця протягом 3-ох банківських днів з моменту підписання Акту здавання - приймання наданих послуг.

В подальшому, в період січень-березень 2023 року, позивачем було надано відповідачу юридичні послуги на загальну суму 210 000 грн, що підтверджується Актами здавання-приймання наданих послуг (а. с. 5-6).

При цьому, суд зауважує, що скаржник не був стороною вказаного вище договору, а сам договір був укладений для отримання відповідачем юридичних послуг від позивача, і які ним не були оплачені, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Саме лише посилання заявника на те, що в результаті примусового стягнення за оскарженим судовим рішенням грошових коштів, порушуються його права, як стягувача у виконавчому провадженні, відкритого на виконання рішення в іншій судовій справі, не свідчить про те, що при ухваленні рішення від 25.07.2023 у справі №903/625/23, судом було вирішено питання про права та обов`язки скаржника.

Крім того, суд проаналізувавши рішення суду першої інстанції, вказує, що в його мотивувальній частині рішення не містяться висновки суду про права та обов`язки скаржника, так само як і в резолютивній частині рішення суд не вказав про права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база".

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів констатує про відсутність правових підстав для оскарження в апеляційному порядку Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23, оскільки вказаним рішенням суд не вирішив питання про права та обов`язки ТОВ "Ковельська оптово-торгова база".

Як зазначалось вище, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, якщо встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч.2 ст.264 ГПК України).

Враховуючи те, що ні мотивувальна, ні резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить вирішення питання про права і обов`язки скаржника, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

З огляду на те, що апеляційне провадження судом апеляційної інстанції закривається, а в ухвалі про відкриття апеляційного провадження суд на підставі ч. 5 ст. 262 ГПК України зупинив дію оскаржуваного рішення, то суд дійшов висновку про поновлення дії рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 264, 271 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23 закрити.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/625/23.

3. Матеріали справи № 903/625/23 надіслати Господарському суду Волинської області.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений "29" листопада 2023 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.