ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. Справа№ 910/19651/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 (повний текст підписано 10.08.2022)

у справі № 910/19651/21 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 72 362,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив прийняти апеляційну скаргу до розгляду та скасувати рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/19651/21 від 08.08.2022 та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо стягнення вартості недостачі вугілля у сумі 72 362, 42 грн. та судового збору у розмірі 2 270 грн. задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 72 362, 42 грн. вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу заподіяні збитки у розмірі 72 362, 42 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів та належними засобами доказування не доведено усього складу правопорушення у вигляді збитків, зокрема наявності обставин та підстав для покладення на відповідача відповідальності за незбереження вантажу у заявленому розмірі, зокрема доказів понесення збитків позивачем з урахуванням визначення дійсної вартості втраченого вантажу.

За висновками суду першої інстанції, надані ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська» довідки про вартість вугільної продукції не можуть вважатися належними доказами в розумінні ст. 73 - 79 ГПК України на підтвердження дійсної вартості втраченого товару, оскільки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська», згідно з наявними у справі накладними не було відправником вантажу; а інших доказів, які б в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту були б належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів, та без надання їм всебічної оцінки.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- до суду було надано довідки ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (підписані директором ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» Долбієвим Ю.М. та начальником відділу планування та інвестицій Покиньтелицею О.В.) щодо визначення вартості 1 тони відвантаженого вугілля по спірним накладним;

- відмова суду в задоволенні позову лише на підставі відсутності довідок ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», як підтвердження вартості 1 тони відвантаженого вугілля по накладним №48102511, №53260691, №53272837, №48143523, №48143358, №48072466, №48063341, №48031942, при зазначенні даних довідок позивачем в позовній заяві, це порушення завдань та основних засад господарського судочинства, а саме справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/19651/21; вирішено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» було завантажено вугілля кам`яне по договору № 1-1-2016/006 від 27.01.2016:

- у вагони №64021116 в кількості 70000 кг, №53547634 в кількості 69000 кг, №56925423 в кількості 68900 кг по накладній №48072466 від 19.04.2021;

- у вагони №53535233 в кількості 68000 кг, №62200852 в кількості 69000 кг по накладній №53272837 від 27.02.2021;

- у вагони №53505376 в кількості 68800 кг, №62008644 в кількості 70000 кг по накладній №48143358 від 24.04.2021;

- у вагон №52586021 в кількості 70000 кг по накладній №48143523 від 24.04.2021;

- у вагон №56558943 в кількості 68800 кг по накладній №48063341 від 19.04.2021;

- у вагон №63523617 в кількості 70000 кг по накладній №48102511 від 21.04.2021;

- у вагон №63870307 в кількості 69900 кг по накладній №48031942 від 17.04.2021 та передано вказаний вантаж для перевезення Акціонерному товариству «Українська залізниця».

Згідно з накладними №48102511, №53260691, №53272837, №48143523, №48143358, №48072466, №48063341, №48031942 (досильні №47096615, №48148449, №47220140, №47166756, №48080311, №48080303, №48040190) - відповідач прийняв у позивача на станції Курахівка Донецької залізниці вугілля для перевезення і зобов`язався доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці - одержувач ТОВ ДТЕК «Західенерго».

На станції Покровськ Донецької залізниці були складені комерційні акти №482004/204/419, №482004/189/395, №482004/179/379, №482004/188/394, №482004/190/396, №482004/187/393.

Згідно з комерційним актом №482004/204/419 при контрольному переважуванні вагону №52586021 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88050 кг, тара-23300 кг, нетто - 64750 кг, що менше вантажного документу на 5250 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/189/395 при контрольному переважуванні вагону №56558943 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86400 кг, тара-21200 кг, нетто - 65200 кг, що менше вантажного документу на 3600 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/179/379 при контрольному переважуванні вагону №63870307 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто-90000 кг, тара-23000 кг, нетто - 67000 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/188/394 при контрольному переважуванні вагону №64021116 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 88900 кг, тара - 24000 кг, нетто - 64900 кг, що менше вантажного документу на 5100 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/190/396 при контрольному переважуванні вагону №53547634 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87000 кг, тара - 22000 кг, нетто - 65000 кг, що менше вантажного документу на 4000 кг.

Згідно з комерційним актом №482004/187/393 при контрольному переважуванні вагону №56925423 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87850 кг, тара - 21800 кг, нетто - 66050 кг, що менше вантажного документу на 2850 кг.

На станції Нижньодніпровський - вузол Придніпровської залізниці були складені комерційні акти №450003/314/399, №450003/63/263, №450003/328/410.

Згідно з комерційним актом №450003/314/399 при контрольному переважуванні вагону №63523617 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 91400 кг, тара - 23900 кг, нетто - 67500 кг, що менше вантажного документу на 2500 кг.

Згідно з комерційним актом №№450003/63/263 при контрольному переважуванні вагону №53535233 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 86350 кг, тара- 21400 кг, нетто - 64950 кг, що менше вантажного документу на 3050 кг.

Згідно з комерційним актом №№450003/63/263 при контрольному переважуванні вагону №62200852 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87300 кг, тара - 22600 кг, нетто - 64700 кг, що менше вантажного документу на 4300 кг.

Згідно з комерційним актом №450003/328/410 при контрольному переважуванні вагону №53505376 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 87250 кг, тара-21800 кг, нетто - 65450 кг, що менше вантажного документу на 3350 кг.

Згідно з комерційним актом №450003/328/410 при контрольному переважуванні вагону №62008644 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 89200 кг, тара - 22600 кг, нетто - 66600 кг, що менше вантажного документу на 3400 кг.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості недостачі вантажу у розмірі 72 362, 42 грн. судом першої інстанції визнано такими, що не підлягають задоволенню з мотивуванням, що позивачем не надано доказів та належними засобами доказування не доведено усього складу правопорушення у вигляді збитків, зокрема наявності обставин та підстав для покладення на відповідача відповідальності за незбереження вантажу у заявленому розмірі, зокрема доказів понесення збитків позивачем з урахуванням визначення дійсної вартості втраченого вантажу.

За висновками суду першої інстанції, надані ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська» довідки про вартість вугільної продукції не можуть вважатися належними доказами в розумінні ст. 73 - 79 ГПК України на підтвердження дійсної вартості втраченого товару, оскільки ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська», згідно з наявними у справі накладними не було відправником вантажу; а інших доказів, які б в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту були б належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, суду не надано.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Предметом заявленого позову у справі, що розглядається, є вимоги ТОВ «ДТЕК Кураїівська ЦЗФ», якому передано право на предявлення позову відповідно до переуступного напису, зробленого на накладних № 48102511, № 53272837, № 48143523, № 48143358, № 48072466, № 48063341, № 48031942 (досильні № 47096615, № 48148449, № 47220140, № 47166756, № 48080311, № 48080303, № 48040190) про стягнення з відповідача збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 72 362,42 грн. за розрахунком вартості недостачі вантажу з урахуванням природної втрати (1%).

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача і супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції до місця призначення.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Статтею 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За приписами ст. 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем вантажу до перевезення за накладними: №48102511, №53260691, №53272837, №48143523, №48143358, №48072466, №48063341, №48031942 (досильні №47096615, №48148449, №47220140, №47166756, №48080311, №48080303, №48040190) та здійснення його перевезення від станції відправлення до станцій призначення.

У вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах. При цьому, правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом ЕЦП представника відповідача. На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

За приписами ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 22 Статуту за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно з приписами ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Складені комерційні акти № 482004/204/419 від 25.04.2021, № 482004/189/395 від 20.04.2021, № 482004/179/379 від 18.04.2021, № 482004/188/394 від 20.04.2021, № 482004/190/396 від 20.04.2021, № 482004/187/393 від 20.04.2021, № 450003/314/399 від 23.04.2021, № 450003/63/263 від 01.03.2021, № 450003/328/410 від 25.04.2021 за своїми формами та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, а тому визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах № 64021116, № 53547634, № 56925423 (за накладною № 48072466), № 52586021 (за накладною № 48143523), № 56558943 (за накладною № 48063341), № 53535233, № 62200852 (за накладною № 53272837), № 53505376, № 62008644 (за накладною № 48143358), № 63523617 (за накладною 48102511), № 63870307 (за накладною № 48031942).

Отже відповідач, враховуючи обставини, які встановлені ним самим у комерційних актах, не спростував подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника, не надав жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Відповідно до ст. 130, 133 Статуту одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так, п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: «Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)». Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Право позивача на пред`явлення позову підтверджено переуступними написами на залізничних накладних №48102511, №53272837, №48143523, №48143358, №48072466, №48063341, №48031942 (досильні №47096615, №48148449, №47220140, №47166756, №48080311, №48080303, №48040190).

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 114 Статуту унормовано, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбереженй вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки, частина яких підписана директором, та начальником відділу з планування та інвестицій ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», частина представниками ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ТДВ «Шахта «Білозерська».

Так, зокрема, щодо вартості вугілля по усіх накладних по яких виявлено нестачу вугілля за складеними комерційними актами № 482004/204/419 від 25.04.2021, № 482004/189/395 від 20.04.2021, № 482004/179/379 від 18.04.2021, № 482004/188/394 від 20.04.2021, № 482004/190/396 від 20.04.2021, № 482004/187/393 від 20.04.2021, № 450003/314/399 від 23.04.2021, № 450003/63/263 від 01.03.2021, № 450003/328/410 від 25.04.2021

позивачем до позову залучені довідки, підписані директором та начальником відділу планування та інвестицій ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦФЗ», скріплені печаткою підприємства, що узгоджується зі ст. 115 Статуту залізниць України.

Неприйняття судом першої інстанції в якості належних доказів на підтвердження дійсної вартості втраченого товару наданих ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська» довідок про вартість вугільної продукції, свідчить про неналежну оцінку усіх наданих позивачем доказів у сукупності, зокрема через наступне:

- позивач у цій справі не є власником втраченого вантажу, а виступає вантажовідправником, права на подання позову йому були передані отримувачем вугілля, у зв`язку з чим вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, які підлягають відшкодуванню перевізником підтверджена складеними позивачем довідками про вартість вугілля власності ТДВ «Шахта «Білозерська» та ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», і достовірність відомостей у довідках, складених ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦФЗ» підтверджена отриманими у власника довідками (ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська»).

Так, по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 48102511 від 21.04.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 48) та довідка ТДВ «Шахта «Білозерська» від 03.06.2021 № 122 (арк. справи 49);

по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 53272837 від 27.02.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 51) та довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 24.03.2021 № 1/1631 (арк. справи 50);

по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 48143523 від 24.04.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 53) та довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 09.06.2021 № 2/2959 (арк. справи 52);

по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 48143358 від 24.04.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 55) та довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 09.06.2021 № 2/2960 (арк. справи 54);

по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 48072466 від 19.04.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 57) та довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 09.06.2021 № 2/2961 (арк. справи 56);

по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 48063341 від 19.04.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 59) та довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 09.06.2021 № 2/2962 (арк. справи 56);

по вартості вугілля, прийнятого за накладною № 48031942 від 17.04.2021 до позову долучені:

- довідка ТОВ «ДТЕК Курахівська» (арк. справи 60) та довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 09.06.2021 № 2/2963 (арк. справи 61).

Таким чином, неспроможними та такими, що зроблені без належної оцінки доказів у розумінні положень ст. 86 ГПК України є висновки суду першої інстанції про те, що інших доказів, які б в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту були б належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, суду не надано.

Надані позивачем довідки є доказами понесених збитків, адже положення ст. 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість вугільної продукції, які складені відправником вантажу за накладними №48102511, №53272837, №48143523, №48143358, №48072466, №48063341, №48031942 та власниками вугілля, що було відвантажено зі станції Курахівська Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці у вагонах: № 64021116, № 53547634, № 56925423 (за накладною № 48072466), № 52586021 (за накладною № 48143523), № 56558943 (за накладною № 48063341), № 53535233, № 62200852 (за накладною № 53272837), № 53505376, № 62008644 (за накладною № 48143358), № 63523617 (за накладною 48102511), № 63870307 (за накладною № 48031942).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. «г» ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів), визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Відповідачу для перевезення було передано вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19.03.2002, є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083-2012 «Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях» для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива Wrt повинна бути не більше 16,0%. Один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними накладних № 50566140 від 06.07.2019, № 50566553 від 06.07.2019 та № 50833805 від 26.07.2019 у вугіллі марки ДГ 0-100 мм не перевищує гранично допустиму норму, що підтверджується записом у графі 20 перевізного документа «Вугілля кам`яне марки ДГ 0-100 мм. Насипом газовий. Вологістю не більше 8 %».

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за № 163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому - паливо) і встановлює метод визначання гранулометричного складу палива.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Пунктом 27 Правил перевезення вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Наданим позивачем розрахунком підтверджується, що сума збитків, заподіяних внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 72 362, 42 грн. та за встановленого факту незбереження відповідачем прийнятого до перевезення вантажу, вимоги про стягнення вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, а саме - 6 місяців.

Статті 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 із змінами, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням ст. 315 Господарського кодексу України і таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності, в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч. 2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Отже, шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 134, 136 Статуту залізниць України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

В тому числі, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.03.2019 у справі № 905/487/19.

З огляду на дати складання комерційних актів № 482004/204/419 від 25.04.2021, № 482004/189/395 від 20.04.2021, № 482004/179/379 від 18.04.2021, № 482004/188/394 від 20.04.2021, № 482004/190/396 від 20.04.2021, № 482004/187/393 від 20.04.2021, № 450003/314/399 від 23.04.2021, № 450003/63/263 від 01.03.2021, № 450003/328/410 від 25.04.2021 та звернення позивача до суду 26.11.2021 (позов направлено поштою),

за відсутності відомостей про звернення позивача до відповідача з претензією щодо відшкодування вартості нестачі спірного вантажу, що у даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки, як зазначено вище, визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору;

позивач звернувся з позовом до суду в межах позовної давності.

Відтак, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, а саме - 6 місяців, спростовуються наведеними вище нормами та судовою практикою.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦФЗ» належить задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Внаслідок задоволення апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦФЗ» рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення - про задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦФЗ» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/19651/21 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська) 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦФЗ» (85621, Донецька обл., Марїнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна 1-а, ідентифікаційний код 33959754) 72 362, 42 грн. (сімдесят дві тисячі триста шістдесят дві гривні 42 копійки) вартості нестачі вугілля, 2 270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська) 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦФЗ» (85621, Донецька обл., Марїнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна 1-а, ідентифікаційний код 33959754) 3 405 грн. (три тисячі чотриста пять гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

7. Матеріали справи № 910/19651/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська