ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Справа № 906/73/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Черних Наталії Володимирівни на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 20.07.23р. суддею Кудряшовою Ю.В. о 12:19 у м.Житомирі, повний текст складено 28.07.23р. у справі № 906/73/23

за позовом фізичної особи-підприємця Черних Наталії Володимирівни

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 174 800,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 174800,00 грн заборгованості за надані митно-брокерські послуги в 2021 році.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.07.23 у справі № 906/73/23 в задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610, 612, 626, 629, 901, 903 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", п.п. 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку звертає увагу на те, що додані позивачем до матеріалів справи копії коносаментів, авіанакладних та CMR жодним чином не підтверджують надання митно-брокерських послуг ФОП Черних Н.М. Військовій частині НОМЕР_1 , таким документом, в контексті підтвердження господарської операції, є акт наданих послуг, що дав би можливість суду встановити обсяг таких послуг та точну їх вартість. Позивач не подав до суду достатніх доказів на підтвердження позовних вимог. А тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами та не підлягають задоволенню.

Не погодившись із ухваленим рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від "20" липня 2023 р. у справі № 906/73/23 і ухвалити нове рішення, яким задоволити позов фізичної особи-підприємця Черних Наталії Володимирівни до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 174 800,00 грн заборгованості за надані митно-брокерські послуги в 2021 році.

Так, скаржник, зауважує, що в діловій переписці між ФОП Черних Н.В. та Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України (Код ) мало місце листування щодо продовження співпраці між ФОП Черних Н.В. та Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України на 2021 рік, за наявності кошторисних призначень для заключення договорів на надання послуг.

Крім того, зауважує, що відповідач не заперечував, що згадані послуги дійсно надавалися протягом 2021 року. Але відповідні договори в 2021 не були укладені, оскільки позивачем не було надіслано відповідачу проект договору.

Щодо твердження про те, що позивачем не було надіслано відповідачу проект договору, то воно не відповідає дійсності, так як електронний примірник проекту відповідних договорів був скерований на електронну пошту військової частини до настання 2021 року. Проте, дана обставина зі сторони відповідача не доводилась, а з боку суду не досліджувалась.

Разом з тим, просить долучити в суді апеляційної інстанції наступні документи: 1. Договір №75/21 між ПП «Брок-Брок» та ФОП Черних Н.В.; 2. Акт приймання-передачі наданих послуг №1243/1 від 01.07.2021; 3. Договір доручення на надання послуг з митного оформлення №16/2020/Б від 30.12.2020р. (між ТОВ "СЕБ Сервіс" та ФОП Черних Н.В.); 4. Акт надання послуг №04 від 30.04.2021; 5. Акт надання послуг №05 від 31.05.2021; 6. Акт надання послуг №09 від 30.09.2021; 7. Акт надання послуг №11 від 30.11.2021.

Вказані документи підтверджують наявність договірних відносин із залучення субпідрядних організацій, щодо виконання робіт та послуг в користь Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), у 2021 році.

Зауважує, що такі документи не були подані до суду першої інстанції, так як вони були частково відсутні в його розпорядженні через обставини непереборної сили - воєнні дії, та часткове знищення офісу в м.Чорноморськ.

Вказує, що після отримання оскаржуваного рішення, адвокат Хрипта І.М. звернувся з відповідними адвокатськими запитами до вищезгаданих контрагентів - ПП «Брок-Юрок» та ТОВ «СКБ Сервіс» щодо надання копій договорів та актів приймання-передачі виконаних робіт, що мали місце у відносинах з позивачем (Фізична особа-підприємець Черних Наталія Володимирівна).

Такі документи були надані адвокату Хрипта І.М. вказаними підприємствами вже після винесення рішення Господарського суду Житомирської області від "20" липня 2023 р. у справі №906/73/23.

Скаржник зазначає, що 17.07.2023 до суду надійшли копії документів на підтвердження поставки товарів за умовами міжнародної технічної допомоги, які відображають об`єм послуг та факт їх отримання з боку відповідача та підтверджують участь ФОП Черних Н.В. в організації логістичного процесу, зокрема: між "Брок Сервіс", "СЕБ Сервіс", "Брок Брок" та Черних Н.В. Проте, деталізовані документи щодо таких послуг, як було зазначено вище, не були надані з об`єктивних обставин.

Відзиву від відповідача не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Черних Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.23 у справі № 906/73/23 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як убачається із позовної заяви, позивач зазначає, що між Фізичною особою-підприємцем Черних Наталією Володимирівною (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) укладені Договори № 52 від 01.09.2020 та № 68 від 06.11.2020 про надання митно-брокерських послуг.

Згідно умов договорів виконавець зобов`язувався надавати послуги Замовнику з організації та виконання логістичного супроводу вантажів, товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів замовника, а також інших супутніх послуг щодо логістичного обслуговування товарів (вантажів) замовника.

Сторонами було погоджено завдання до договорів з термінами виконання та тарифними шпиками та підписані акти надання послуг.

Також позивач звертав увагу суду на те, що в 2020 році були проведені розрахунки та сплачено замовником виконавцю згідно актів наданих послуг 46250,00 грн та 26600,00 грн.

В обґрунтування надання митно-брокерських послуг в 2021 році позивач посилається на наступні товаро-супровідні документи, які в послідуючому були подані до суду першої інстанції, а саме: Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK; Коносамент USCEPC263903001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC263897001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC263833001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC263863001 від 02.03.2021; Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-D-LAA; Авіанакладна 235-15341406 від 20.03.2021; Авіанакладна 501-10457123 від 22.07.2021; Авіанакладна 615-02893413 від 12.08.2021; Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK, DL-D-LAA; Коносамент USCEPC263200001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC262470001 від 02.03.2021; СМR КRК9403791 від 05.11.2021.

Позивач, посилаючись на наведене, стверджує, що надав відповідачу у 2021 році послуги з логістичного та митного оформлення вантажів на загальну суму 174800,00 грн, які не сплачені.

Вартість даних послуг позивач підтверджує тарифним довідником на 2021 рік та специфікацією на надані послуги з логістичного супроводу та митного оформлення вантажів 2021 рік (а.с. 43-46).

10.04.2022 позивач скерував відповідачу претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 174800,00 грн (а.с. 47-48).

Відповідач, в свою чергу, у відповіді на претензію повідомив позивача, що не має законодавчо-врегульованого механізму оплати наданих у 2021 році послуг (а.с. 49-50).

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи правову природу укладеного позивачем та відповідачем договору, дослідивши права та обов`язки його сторін, можна дійти висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що договори про надання митно-брокерських послуг №52 від 01.09.2020 та №68 від 06.11.2020 діяли лише до 31.12.2020, тоді як неоплачені митно-брокерські послуги надавались в 2021 році.

На підтвердження факту надання послуг позивачем подано наступні товаро-супровідні документи: Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK; Коносамент USCEPC263903001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC263897001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC263833001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC263863001 від 02.03.2021; Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-D-LAA; Авіанакладна 235-15341406 від 20.03.2021; Авіанакладна 501-10457123 від 22.07.2021; Авіанакладна 615-02893413 від 12.08.2021; Лист Пропозицій та Погоджень (контракт) - DL-B-UBK, DL-D-LAA; Коносамент USCEPC263200001 від 02.03.2021; Коносамент USCEPC262470001 від 02.03.2021; СМR КRК9403791 від 05.11.2021.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Згідно абзацу 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В пункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4. Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що додані позивачем до матеріалів справи копії коносаментів, авіанакладних та CMR жодним чином не підтверджують надання митно-брокерських послуг ФОП Черних Н.М. Військовій частині НОМЕР_1 .

Таким документом, в контексті підтвердження господарської операції, є акт наданих послуг, що дав би можливість суду встановити обсяг таких послуг та точну їх вартість.

Як убачається із протоколу судового засідання від 20.07.2023 представник відповідача вказав, що акту наданих послуг не було.

Разом з тим, позивач в суді апеляційної інстанції, просить долучити до матеріалів справи наступні документи: 1. Договір №75/21 між ПП «Брок-Брок» та ФОП Черних Н.В.; 2. Акт приймання-передачі наданих послуг №1243/1 від 01.07.2021; 3. Договір доручення на надання послуг з митного оформлення №16/2020/Б від 30.12.2020р. (між ТОВ "СЕБ Сервіс" та ФОП Черних Н.В.); 4. Акт надання послуг №04 від 30.04.2021; 5. Акт надання послуг №05 від 31.05.2021; 6. Акт надання послуг №09 від 30.09.2021; 7. Акт надання послуг №11 від 30.11.2021, що на його думку підтверджують наявність договірних відносин із залучення субпідрядних організацій, щодо виконання робіт та послуг в користь Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), у 2021 році.

Щодо долучення додаткових доказів до апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не бере їх до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, необхідна наявність таких критеріїв, як: «винятковість випадку», «причини, що об`єктивно не залежать від особи» та «наявність доказів неможливості подання додаткових доказів до суду першої інстанції», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близькою за змістом є правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №915/2222/19.

Верховним Судом вказано, що за змістом частин 4 та 8 статті 80 ГПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд касаційної інстанції також вказав, що відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасність вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Таким чином колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що скаржник в своїй апеляційній скарзі не навів жодних правових підстав для долучення додаткових доказів на стадії апеляційного розгляду справи, зокрема: не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції; не довів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника; не надав доказів неможливості подання додаткових доказів до суду першої інстанції.

При цьому посилання скаржника на непереборні обставини сили - воєнні дії, та часткове знищення офісу в м.Чорноморськ, які унеможливили подати відповідні документи до суду першої інстанції не беруться судом апеляційної інстанції, оскільки адвокат Хрипта І.М. не був позбавлений звернення з відповідними адвокатськими запитами до вищезгаданих контрагентів ПП «Брок-Юрок» та ТОВ «СКБ Сервіс» щодо надання копій договорів та актів приймання-передачі виконаних робіт, що мали місце у відносинах з позивачем (Фізична особа-підприємець Черних Наталія Володимирівна) перед подачею позову або до початку розгляду справи по суті.

За наведеного, колегія суддів не бере до уваги долучені скаржником до апеляційної скарги докази.

Разом з тим, щодо твердження скаржника про те, що ним було надіслано відповідачу проект договору на електронну пошту військової частини до настання 2021 року, однак даний факт не було досліджено судом першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів, також, слід вказати, що надіслання проекту договору на електронну пошту військової частини до настання 2021 року не свідчить про укладення такого договору.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Черних Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.23 у справі № 906/73/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.23 у справі № 906/73/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №906/73/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.