ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2023 р. Справа № 910/12114/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Котенка О.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача за первісним позовом

(відповідача за зустрічним позовом): Балабанов Г.Л.

від відповідача за первісним позовом

(позивача за зустрічним позовом): Пінтов В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стоунсенд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 (дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.07.2023) (суддя Трофименко Т.Ю.)

у справі № 910/12114/22 Господарського суду міста Києва

за первісним позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стоунсенд"

про стягнення 161 342,82 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стоунсенд"

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог за первісним позовом

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування") в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" (позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стоунсенд" (далі - ТОВ "Стоунсенд", відповідач за первісним позовом) про стягнення пені та штрафу за прострочення поставки товару в розмірі 161 342,82 грн, з яких 99 726,30 грн - пеня та 61 616,52 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов`язань з поставки товару за договором поставки № 270/11-21 від 12.08.2021.

Короткий зміст і підстави позовних вимог за зустрічним позовом

ТОВ "Стоунсенд" (позивач за зустрічним позовом), у свою чергу, звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до АТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" (відповідач за зустрічним позовом) про розірвання договору поставки від 12.08.2021 № 270/11-21, укладеного між позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом, з 14.07.2022.

Зустрічний позов обґрунтований наявністю у ТОВ "Стоунсенд" правових підстав станом на 08.07.2022 для розірвання вказаного договору у зв`язку з настанням обставин непереборної сили.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі № 910/12114/22 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Стоунсенд" на користь АТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" штраф у розмірі 61 616,52 грн, пеню в розмірі 99 726,30 грн та судовий збір у розмірі 2481,00 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, місцевий господарський суд виходив з того, що порушення відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за договором поставки № 270/11-21 від 12.08.2021 в частині повної та своєчасної поставки товару підтверджується матеріалами справи, а обґрунтованих підстав для звільнення від відповідальності останнім не наведено, отже, позивачем за первісним позовом правомірно нараховано до стягнення з відповідача за первісним позовом пеню та штраф.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Стоунсенд" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання вказаного договору після закінчення строку його дії, який сторонами продовжено не було, а розірвання вже припиненого за строком дії правочину, виходячи з положень ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є неможливим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі № 910/12114/22, ТОВ "Стоунсенд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

- судом першої інстанції порушено вимоги ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо визнання загальновідомими та такими, що не потребують доказування, обставин щодо військової агресії російської федерації проти України, введення в дію воєнного стану в Україні, припинення діяльності виробника солі кам`яної - Державного підприємства "Артемсіль" (далі - ДП "Артемсіль"), внаслідок чого ТОВ "Стоунсенд" не мало змоги належним чином виконувати свої зобов`язання за договором;

- суд першої інстанції порушив вимоги ч. 3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо врахування при ухваленні рішення правової позиції Верховного Суду, викладеної в п. 44 постанови від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 щодо розірвання договору у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили;

- місцевим господарським судом не застосовано норми ч. 1 ст. 607, ч. 1 ст. 614, ч. 1 ст. 617, ч. 1 ст. 651 ЦК України, які підлягали застосуванню;

- прострочення поставок до 24.02.2022 виникло внаслідок бездіяльності та зволікання позивача за первісним позовом щодо погодження ціни товару та кількості партій, а прострочення після початку російської агресії - внаслідок дії обставин непереборної сили, що виключає вину відповідача за первісним позовом як підставу відповідальності за порушення умов договору;

- судом першої інстанції не враховані положення п. 8.4 договору, якими встановлено право сторони на одностороннє розірвання договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Стоунсенд" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі № 910/12114/22; розгляд апеляційної скарги призначено на 21.11.2023 о 10:40; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.10.2023.

Позиції учасників справи

АТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги ТОВ "Стоунсенд" заперечує і просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 21.11.2023 з`явились представники сторін.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити, представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між ТОВ "Стоунсенд" (постачальник) та АТ "Укргазвидобування" (покупець) 12.08.2021 укладено договір поставки № 270/11-21 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві кам`яну сіль (далі - товар), зазначений у специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком № 1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є Додатком № 3 до Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3 Договору постачальник гарантує, що товар, який є предметом Договору, належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися товаром, є новим і не був у використанні, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору ціна цього Договору вказується в Специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ. Загальна ціна Договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього Договору.

За умовами п.п. 4.1, 4.2 Договору розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу) та підписаного сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах, зазначених у Специфікації. До рахунка додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна. Покупець не здійснює оплату за поставлений товар, та така несплата не є порушенням строку оплати зі сторони покупця у випадку ненадання постачальником рахунку на оплату (інвойсу) чи його неналежного оформлення.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору (п. 5.1 Договору).

Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акта приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акта приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.2 Договору).

Умовами п. 6.3.1 Договору передбачено обов`язок постачальника забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором, якому кореспондує визначений у п. 6.1.1 Договору обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього Договору і діє до 31.12.2022 року (п. 10.1 Договору).

Сторонами було підписано Специфікацію № 1 від 12.08.2021, яка є Додатком № 1 до Договору (Специфікація), якою визначено найменування, вимоги до якості, кількість та ціну товару, який має бути поставлений за Договором.

Так, відповідно до п. 1 Специфікації загальна вартість товару, що постачається за цією Специфікацією, складає до 1 023 995,82 грн з ПДВ.

Згідно з п.п. 2-3 Специфікації умови поставки товару: DDP - станція (склад) вантажоотримувача Філія Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" (склад ШВПГКН, Харківська обл., Балаклійський р-н, с. Андріївка, вул. Першотравнева, 141). Строк поставки товару: відповідно до Графіка поставки товару.

Пунктом 4 Специфікації погоджено умови та строки оплати, згідно з якими оплата здійснюється по факту поставки протягом 30 календарних днів з дати підписання видаткової накладної або акта приймання-передачі товару.

Графіком поставки від 12.08.2021, який є Додатком № 3 до Договору (далі - Графік) сторони погодили строк поставки, який передбачає здійснення поставки товару у кількості 6 тонн протягом 1-го календарного тижня з дати підписання Договору, і в подальшому кожний календарний тиждень по 6 тонн, а протягом 61-го календарного тижня - 5 тонн, всього: 61 календарний тиждень.

Додатком № 4 до Договору сторони узгодили технічні характеристики товару.

Судом встановлено, що 19.10.2021, 20.10.2021 та 21.10.2021 відповідачем за первісним позовом поставлено позивачу за первісним позовом товар у загальній кількості 66 тонн, на загальну суму 185 160,90 грн, що підтверджується видатковими накладними № 176 від 19.10.2021, № 178 від 20.10.2021 та № 179 від 21.10.2021, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

22.12.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою розділ XIV Договору викладено в новій редакції.

04.02.2022 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою внесено зміни до Специфікації з урахуванням здійснених з 19 по 21 жовтня 2021 року поставок, а саме: змінено кількість та ціну товару, який ще не був поставлений.

Таким чином, відповідно до Специфікації в редакції Додаткової угоди № 2 до Договору, відповідач за первісним позовом зобов`язався поставити позивачу за первісним позовом товар у загальній кількості 338 тонн на суму 1 023 780,42 грн.

Крім того, Додатковою угодою № 2 до Договору сторони змінили Графік поставки, передбачивши здійснення поставки товару протягом кожного календарного тижня по 6 тонн, крім останнього, 58-го тижня, протягом якого передбачили поставити 2 тонни.

Відповідно до видаткової накладної № 43 від 25.02.2022 відповідач за первісним позовом поставив позивачу за первісним позовом товар у кількості 65,8 т на суму 202 871,93 грн.

В обґрунтування вимог первісного позову позивач зазначив, що ТОВ "Стоунсенд" не виконало належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором, оскільки поставка товару за видатковими накладними № 176 від 19.10.2021, № 178 від 20.10.2021, № 179 від 21.10.2021 та № 43 від 25.02.2022 відбулася з порушенням строків, визначених Графіком, а частина товару в кількості 206,2 т не була поставлена взагалі, що є підставою для нарахування штрафу та пені, передбачених п. 7.9 Договору.

Заперечуючи проти первісного позову, ТОВ "Стоунсенд" у відзиві на позов зазначило, що на момент настання в нього обов`язку з поставки першої партії товару вказана в Договорі ціна на товар вже була збитковою для постачальника, оскільки виробником товару (ДП "Артемсіль") з 05.08.2021 були підвищені ціни на продукцію, крім того, підвищились транспортні витрати на поставку товару, які включені в ціну товару. При цьому, до поставки відповідачем за первісним позовом товару у кількості 66 тонн лише у жовтні 2021 року призвели тривалі переговори з позивачем за первісним позовом щодо здійснення більших за обсягом поставок, ніж ті, що зазначені в Графіку, що, відповідно, і затягувало здійснення поставок товару. За твердженням відповідача за первісним позовом, ним було поставлено більшу частину товару за Договором достроково, а та частина партії, яка і була поставлена з порушенням строків, визначених Графіком, відбулася саме з вини позивача за первісним позовом. Щодо партії товару, яка залишилась непоставленою, відповідач за первісним позовом послався на настання обставин непереборної сили, а саме введення в Україні з 24.02.2022 режиму воєнного стану та припинення своєї роботи виробником товару (ДП "Артемсіль") з квітня 2022 року, що призвело до неможливості виконання ТОВ "Стоунсенд" своїх договірних зобов`язань, а відтак, на думку останнього, наявні підстави для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань з поставки товару, починаючи з 24.02.2022.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене кореспондується з нормами статей 525, 526 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19).

Як вказано вище, відповідно до Графіка відповідач за первісним позовом повинен був поставити першу партію товару у кількості 6 тонн протягом 1-го календарного тижня з дати підписання Договору, тобто по 19.08.2021 включно, і надалі поставки товару мали здійснюватись у такій самій кількості щотижня, крім 61-го тижня, протягом якого мало бути поставлено 5 тонн.

Водночас, ТОВ "Стоунсенд" було здійснено першу поставку товару у кількості 22 тонни лише 19.10.2021, тобто з порушенням строків, обумовлених сторонами в Графіку.

Разом з тим, як вбачається з долученого відповідачем за первісним позовом до відзиву на позов листування між сторонами, останній у вересні 2021 року звертався до позивача за первісним позовом щодо погодження здійснення поставки в більших партіях, а саме: 22 тонни за одну поставку, обґрунтовуючи це підвищенням цін на продукцію від виробника та транспортних витрат, на що у відповідь позивач за первісним позовом листом від 24.09.2021 № 008.1.36-008.1.1-3-1692 з посиланням на п. 7.9 Договору наголосив на невиконанні постачальником станом на 23.09.2021 обов`язку щодо поставки товару у кількості 36 тонн та просив у найкоротший строк здійснити поставку непоставленого товару, не заперечуючи проти дострокової поставки товару за умови попереднього узгодження кожної окремої дострокової поставки товару.

При цьому, суд першої інстанції слушно звернув увагу, що з наданого листування не вбачається досягнення між сторонами домовленості щодо внесення змін до Договору в частині подовження строків поставки товару, а вбачається лише погодження можливості поставки товару достроково та більшими партіями.

Також, як встановлено місцевим господарським судом та свідчать матеріали справи, з листопада 2021 року сторонами велось листування щодо збільшення ціни на товар та внесення відповідних змін до Договору, в результаті чого 04.02.2022 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, на умовах якої відповідач за первісним позовом взяв на себе зобов`язання (з урахуванням вже поставленого товару у жовтні 2021 року у кількості 66 тонн) поставити позивачу за первісним позовом 272 тонни товару у строк, визначений Графіком.

Таким чином, ТОВ "Стоунсенд" було здійснено всього чотири поставки товару: 19.10.2021 - 22 т, 20.10.2021 - 22 т, 21.10.2021 - 22 т та 25.02.2022 - 65,8 т, тобто станом на 25.02.2022 замість 168 т, передбачених Графіком щотижневих поставок по 6 тонн, поставлено товар у кількості 131,8 т.

При цьому, місцевим господарським судом при вирішенні спору правильно враховано, що поставка відповідачем за первісним позовом за одну партію більше товару, ніж обумовлено Графіком, не свідчить про дострокове виконання зобов`язань, адже по суті ТОВ "Стоунсенд" було допоставлено той товар, який мав поставлятися кожен календарний тиждень з дати підписання Договору окремими партіями по 6 тонн, а сплив відповідного строку поставки не спричинює відсутність у постачальника обов`язку щодо поставки товару за межами такого строку.

Щодо посилання ТОВ "Стоунсенд" на підвищення виробником товару (ДП "Артемсіль") ціни на продукцію, суд першої інстанції правильно вказав, що наявність договірних правовідносин відповідача за первісним позовом з іншими контрагентами та підняття останніми цін на продукцію не може бути об`єктивною обставиною, яка унеможливлює належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а має характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, які могли бути передбачені при укладенні Договору.

Так, відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, укладаючи Договір з визначеним Графіком строком поставки - кожен календарний тиждень з дати підписання Договору, відповідач за первісним позовом повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний Договором строк.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 21.02.2018 у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 у справі № 910/17259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 у справі № 910/21804/17, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі № 910/1338/19.

Щодо посилання ТОВ "Стоунсенд" на наявність обставин непереборної сили, які виникли з 24.02.2022, слід зазначити таке.

За доводами відповідача за первісним позовом, він підлягає звільненню від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за Договором, починаючи з 24.02.2022, у зв`язку з виникненням поза його волею обставин непереборної сили, а саме: запровадження на території України правового режиму воєнного стану та розташування підприємства виробника товару - ДП "Артемсіль" на території, де ведуться активні бойові дії, що призвело до неможливості виконання ТОВ "Стоунсенд" своїх договірних зобов`язань.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Згідно зі ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За визначенням пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Як встановлено місцевим господарським судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач за первісним позовом звертався до позивача за первісним позовом з листом від 18.05.2022 № вих. 1805/1, в якому повідомив про настання обставин непереборної сили з 24.02.2022 та долучив лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Умовами п.п. 8.1-8.3 Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо) (п. 8.1). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок обставин непереборної сили повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Наслідком неповідомлення чи порушення строку повідомлення про обставини непереборної сили є втрата права такої сторони посилатися на дії обставин непереборної сили як причину невиконання чи порушення строків виконання зобов`язань (п. 8.2). Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин (п. 8.3).

Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, з урахуванням вказаних умов Договору, ТОВ "Стоунсенд" мало повідомити про настання обставин непереборної сили до 03.03.2022 включно, однак повідомило про це більш ніж через два місяці після спливу визначеного п. 8.2 Договору строку.

При цьому, суд апеляційної інстанції, як і місцевий господарський суд, критично ставиться до зазначення відповідачем за первісним позовом у листі від 18.05.2022 № вих. 1805/1 про неможливість попередити про виникнення обставин непереборної сили у семиденний строк з моменту їх виникнення, оскільки ще 25.02.2022 ТОВ "Стоунсенд" здійснювалась поставка товару за Договором відповідно до видаткової накладної № 43 від 25.02.2022.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, адресованим "Всім кого це стосується", копію якого долучено відповідачем за первісним позовом до листа від 18.05.2022 № вих. 1805/1, Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з тим, загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 викладено висновки про те, що вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який у силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

13.05.2022 Торгово-промислова палата України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до Торгово-промислової палати України та уповноважених нею регіональних Торгово-промислових палат за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом Торгово-промислової палати України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо. Аналогічне роз`яснення щодо засвідчення форс-мажорних обставин опубліковано Торгово-промисловою палатою України на офіційному сайті 20.03.2023.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Таким чином, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто підлягає доведенню зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 908/1620/22).

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Виходячи з вищенаведеного, ТОВ "Стоунсенд", посилаючись на форс-мажорні обставини, мало довести вплив форс-мажору, а саме воєнного стану, на спроможність виконати свої зобов`язання за Договором.

На підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що ТОВ "Стоунсенд" не надано відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії ТТП України від 18.12.2014 № 44(5), який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання ним умов Договору, а також не дотримано строку, в межах якого відповідно до умов п. 8.2 Договору ТОВ "Стоунсенд" мало письмово повідомити позивача за первісним позовом про наявність обставин непереборної сили, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача за первісним позовом від відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідач за первісним позовом порушив свої зобов`язання щодо поставки товару згідно з Графіком ще до запровадження з 24.02.2022 на території України правового режиму воєнного стану.

Місцевим господарським судом також обґрунтовано відхилено доводи відповідача за первісним позовом щодо неможливості виконання зобов`язань з поставки товару за Договором у зв`язку із зупиненням діяльності виробника товару - ДП "Артемсіль", оскільки умовами п. 7 Специфікації до Договору визначено рік виготовлення товару - 2021. Із зазначеного слідує, що весь обсяг товару, який згідно з умовами Договору передбачалось поставити позивачу за первісним позовом, мав бути виготовлений у 2021 році, а тому ризик нездійснення відповідачем за первісним позовом відповідних дій щодо закупки виготовленого ДП "Артемсіль" у 2021 році товару для подальшої його поставки позивачу за первісним позовом несе саме ТОВ "Стоунсенд". Відтак, у даному випадку зупинка діяльності підприємства-виробника у зв`язку з обставинами, спричиненими збройною агресією російської федерації проти України, не є підставою для звільнення ТОВ "Стоунсенд" від відповідальності за невиконання зобов`язань з поставки товару.

Щодо повідомлення ТОВ "Стоунсенд" від 08.07.2022 вих. № 0807/4 про розірвання Договору, адресованого позивачу за первісним позовом, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

У вказаному повідомленні ТОВ "Стоунсенд" повідомило про відмову від Договору в односторонньому порядку на підставі п. 8.4 Договору та просило розірвати Договір з дати отримання АТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" цінного листа з повідомленням. На підтвердження обставин, викладених у повідомленні, ТОВ "Стоунсенд" додало до нього копію листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Відповідно до п. 8.4 Договору у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 днів, кожна із сторін має право розірвати цей Договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від Договору в односторонньому порядку з наданням документа, виданого Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, в якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль.

Оскільки, як зазначено вище, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні і не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів, а сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання ТОВ "Стоунсенд" умов Договору, до повідомлення про розірвання Договору додано не було, підстави вважати Договір розірваним у порядку п. 8.4 Договору відсутні.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з приписами ст.ст. 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Розмір штрафних санкцій, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами п. 7.9 Договору сторони передбачили, що в разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Графіку поставки товару до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості із врахуванням ПДВ непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

З огляду на викладене, оскільки порушення відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за Договором у частині повної та своєчасної поставки товару підтверджується матеріалами справи, а обґрунтованих підстав для звільнення від відповідальності останнім не наведено, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем за первісним позовом правомірно нараховано до стягнення з відповідача за первісним позовом пеню та штраф.

Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок пені та штрафу на відповідність умовам Договору та чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним, а тому наявні правові підстави для стягнення з ТОВ "Стоунсенд" на користь АТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування" штрафу в розмірі 61 616,52 грн та пені в розмірі 99 726,30 грн.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про розірвання Договору, аналогічно відзиву на позов, ТОВ "Стоунсенд" послалось на виникнення з 24.02.2022 обставин непереборної сили, які не існували на час укладення Договору та виникли поза волею постачальника, а саме: з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7/1 є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили); виробником товару, який знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії, було зупинено свою діяльність, що унеможливило здійснення позивачем за зустрічним позовом поставок товару виробництва ДП "Артемсіль" за Договором. З урахуванням зазначеного, позивач за зустрічним позовом листом від 08.07.2022 № 0807/4 повідомив відповідача за зустрічним позовом про відмову від Договору в односторонньому порядку та просив його розірвати, посилаючись на тривалість обставин непереборної сили більше 60 днів та неможливість виконання взятих на себе згідно з Договором зобов`язань. У відповідь на вказаний лист відповідач за зустрічним позовом у листі від 14.07.2022 № 008.1.36-008.1.1-3-998 повідомив про відсутність визначених Договором підстав для розірвання цього Договору в односторонньому порядку. З урахуванням наведених обставин, на думку позивача за зустрічним позовом, з огляду на положення п. 8.4 Договору, останній слід розірвати з 14.07.2022.

Відповідач за зустрічним позовом, у свою чергу, заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що наведені позивачем за зустрічним позовом обставини не є обставинами непереборної сили, які відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань, оскільки на умовах укладеного між сторонами Договору саме ТОВ "Стоунсенд" взяло на себе зобов`язання із поставки товару, а не ДП "Артемсіль". Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що порушення позивачем за зустрічним позовом строків повідомлення про настання обставин непереборної сили та недоведення належним чином, що такі обставини виникли саме для останнього, свідчить про відсутність підстав як для звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, так і для розірвання Договору. При цьому, відповідач за зустрічним позовом вказав про неможливість розірвати Договір, строк дії якого закінчився.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього Договору, і діє до 31.12.2022.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, умовами Договору не передбачено автоматичної його пролонгації, матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод, якими б сторони продовжували строк дії Договору.

Частиною третьою статті 653 ЦК України визначено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, припинення строку дії договору у будь-якому випадку унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати (в тому числі і в судовому порядку) можливо лише діючий договір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1705/18.

Також, у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Аналогічний висновок також викладено Верховним Судом у справах № 910/16750/18, № 911/991/19, № 904/2903/20 від 07.10.2021, з яким також погодився Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 у справі № 911/3276/20.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що ТОВ "Стоунсенд" звернулось до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання Договору після закінчення строку його дії, який сторонами продовжено не було, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що розірвання вже припиненого за строком дії правочину вже є неможливим та було б позбавлене розумної логіки, а отже, підстави для задоволення зустрічного позову та розірвання Договору відсутні.

Відтак, зважаючи на зміст позовних вимог та обставини, встановлені під час розгляду справи, місцевий господарський суд правомірно задовольнив первісний позов та відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), де зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи скаржника не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі № 910/12114/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Стоунсенд" відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стоунсенд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі № 910/12114/22 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву повний текст постанови складено та підписано 04.12.2023.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська