ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2023 р. Справа№ 927/665/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу

Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 (повний текст рішення складено 28.08.2023)

у справі № 927/665/23 (суддя Демидова М.О.)

За позовом Приватного підприємства "Бронкс"

до філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення 1 029 417, 32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Приватне підприємство "Бронкс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 1 029 417, 32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем договірних зобов`язань за Договорами поставки товару №2017/01-01 від 01.01.2017 року, №2018/01-03 від 03.01.2018 року, №2020/01-03 від 03.01.2020 року, №2021/01-03 від 03.01.2021 року, №2022/01-11 від 11.01.2022 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь Приватного підприємства "Бронкс" 925 789, 84 грн. основного боргу, 19 175, 26 грн. 3% річних, 84 452, 22 грн. інфляційних втрат та 15 441, 26 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутність заборгованості у розмірі 925 789, 84 грн. відповідачем належними доказами не спростована, а тому вимоги про стягнення 925 789, 84 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також місцевий господарський суд перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок 3% річних та інфляційних втрат встановив, що позивачем обґрунтовано нараховано 19 175, 26 грн. 3% річних за період з 25.08.2022 року по 03.05.2023 року та 84 452, 22 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2022 року по 31.03.2023 року.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок неправильного встановлення обставин та неправильного визначення правовідносин, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник звертає увагу, що позивачем позов пред`явлено до філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яка не є юридичною особою, а тому з огляду не правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.06.2021 року у справі №760/32455/19 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у даній справі. Крім цього скаржник зазначає, що судом першої інстанції також неправильно вирішено справу по суті, оскільки матеріали справи не містять жодного замовлення (заявки) позивача, а також з підстав того, що відповідач не відмовляється поставити товар. Отже на думку скаржника позивачем не доведено умов для застосування у даному випадку ч. 2, ст. 693 Цивільного кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 року та витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/665/23.

06.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №927/665/23.

06.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного підприємства "Бронкс", позивача у справі, надійшла відповідь на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 року у справі №927/665/23, розгляд справи призначено на 29.11.2023 року.

23.10.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про заміну відповідача у справі №927/665/23 Філію "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (16000, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 15А, ) його правонаступником Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, ) в особі Філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (16000, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 15А, ).

В судове засідання 29.11.2023 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Щодо клопотання позивача про заміну відповідача у справі №927/665/23 його правонаступником колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що на підставі п. 8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 року № 863 "Про припинення державного підприємства "Новгород-Сіверське лісове господарство" та затвердження складу комісії", наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 09.01.2023 року № 74 "Про затвердження передавального акту державного підприємства "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства "Новгород-Сіверське лісове господарство".

Відповідно до п. 3.1. Положення про філію "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" філія діє від імені Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та в його інтересах.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Державного підприємством "Новгород-Сіверське лісове господарство" (ідентифікаційний код юридичної особи 00993538) 31.10.2022 року внесено запис 032000023 про перебування юридичної особи в стані припинення в результаті її реорганізації. Державне підприємство "Новгород-Сіверське лісове господарство" є правонаступником Державного підприємства "Семенівське лісове господарство" (т.1, а.с.34-42).

Водночас, у заяві позивач також зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 44768034 зареєстровано Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", яке має відокремлені підрозділи, серед яких є "Новгород-Сіверське лісове господарство" з ідентифікаційним кодом 44911992, місцезнаходження якого:16000, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 15А.

Виходячи зі змісту частин першої та другої ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" не є правонаступником філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Як вже було зазначено вище, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства "Новгород-Сіверське лісове господарство".

Тобто в даному випадку позивач просить замінити філію (як окремий підрозділ) на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії, що по суті є клопотанням позивача про заміну неналежного відповідача.

Разом з тим відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, з аналізу вимог процесуального законодавства вбачається, що заміна неналежного відповідача можлива лише на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, а тому колегія суддів залишає клопотання позивача про заміну відповідача його правонаступником без задоволення.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вже було вище зазначено скаржник в своїй апеляційній скарзі вважає, що позивачем у даному випадку подано позов до відповідача, який не є юридичною особою, а тому з огляду не правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.06.2021 року у справі №760/32455/19 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у даній справі.

Колегія суддів вважає, що у даній справі необхідно спочатку встановити належність відповідача у даній справі, й відповідно, якщо буде встановлено, що відповідач у даній справі визначений позивачем належний здійснювати розгляд справи по суті.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Сторонами в господарському процесі є особи, між якими виник спір з матеріальних чи нематеріальних правовідносин. Безперечно, «сторони» мають безпосередній зв`язок із матеріальними правовідносинами, оскільки до початку господарського процесу вони виступали суб`єктами матеріальних правовідносин.

Але треба розуміти, що поняття «сторони господарського процесу» та «суб`єкти господарського права (матеріального права)» не тотожні. Первинним виникає матеріальне або нематеріальне правовідношення між суб`єктами, далі між ними виникає господарський спір, за умови ініціювання до розгляду та вирішення справи у господарському суді однією із сторін господарського спору суб`єкти переходять у статус сторін господарського процесу.

Окремо слід розглянути питання щодо господарської процесуальної правоздатності та дієздатності відокремлених підрозділів юридичної особи - філій і представництв.

Відповідно до ч. 2, ч. 4, ст. 64 Господарського кодексу України функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Отже, колегія суддів зазначає, що філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією, втім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, юридичні особи; фізичні особи-підприємці; фізичні особи, які не є підприємцями; державні органи; органи місцевого самоврядування.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина друга статті 44 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями статті 80 Цивільного кодексу України унормовано, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

В силу частини першої статті 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

За умовами частин першої, третьої статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно з частиною четвертою статті 95 Цивільного кодексу України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

У Цивільному кодексі України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Узагальнюючи, сторонами у справі можуть бути юридичні особи, фізичні особи-підприємці та фізичні особи, що не є підприємцями, у випадках встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Так, у даній справі позивач пред`явив позов до філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яка не є юридичною особою.

Однак, до юридичної особи - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" позивач позов не пред`являв.

Пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення "заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства" (пункт 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Подібний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 21.11.2018 року у справі №757/43355/16-ц.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені господарською процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у господарському процесі, тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у господарському процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення господарського спору.

Даний висновок колегії суддів повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.06.2021 року у справі №760/32455/19, відповідно до якої справи, в яких відповідачем є філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони, до якої пред`явлено позов, що унеможливлює вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань філія "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (16000, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 15А, ) є філією ( інщим відокремленим підрозділом.

Отже, колегія суддів зазначає, що позов Приватного підприємства "Бронкс" подано саме до відокремленого структурного підрозділу скаржника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, ).

Враховуючи вищевикладене, а також незалучення місцевим господарським судом до участі у справі Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", який є юридичною особою засновником відокремленого структурного підрозділу, до якого пред`явлено позовні вимоги, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив обставину можливості/неможливості вказаної філії виступати стороною господарського процесу.

Таким чином, враховуючи те, що розглядаючи дану справу і вирішуючи спір по суті, місцевий господарський суд необґрунтовано залишив поза увагою факт того, що позивачем пред`явлено позов до філії підприємства, яка в силу положень статті 95 Цивільного кодексу України не є юридичною особою та, відповідно, не наділена господарською процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у господарському процесі, а відповідний позов, як наслідок, не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі.

Аналогічний правовий висновок про те, що пред`явлений до філії позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, викладений Верховним Судом в постанові від 10.11.2021 року у справі №552/2889/20.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 у справі №927/665/23 не відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 231-233, 236, 240, 269, 270, 275, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 року у справі №927/665/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.08.2023 року у справі № 927/665/23 скасувати.

3. Провадження у справі №927/665/23 за позовом Приватного підприємства "Бронкс" до філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 1 029 417, 32 грн. закрити.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Бронкс" (вул. Універсальна, буд. 10, м. Дніпро, 49024, ідентифікаційний код 34642070) на користь філії "Новгород-Сіверське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул. Губернська, 15А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000, ідентифікаційний код 44911992) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 23 161 (двадцять три тисячі сто шістдесят одну гривню) 89 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Чернігівської області.

6. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/665/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.11.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир