ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2023 р. Справа № 916/2172/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України () в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту Південний) (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11; ),

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 (м. Одеса, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),

про стягнення 589236,18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Донченко Н.С., довіреність від 21.12.2022 ;

від відповідача - Васьовчик О.В., самопредставництво.

Обставини справи.

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту Південний) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 589236,18 грн.

Позовні вимоги спрямовані на стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 589236,18 грн, які складаються з суми основної заборгованості у розмірі 453263,23 грн, суми пені у розмірі 91521,94 грн, суми 3% річних у розмірі 5913,63 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 28537,38 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023 справу № 916/2172/23 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2023 позовну заяву Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту Південний) (вх. № 2246/23 від 22.05.2023) залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.06.2023 прийнято позовну заяву Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту Південний) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2172/23. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11.07.2023 о 15:20 год.

11 липня 2023 року підготовче засідання у справі не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 11.07.2023 постановлено провести підготовче провадження у справі № 916/2172/23 впродовж розумного строку. Призначено підготовче засідання у справі на 12.09.2023 о 10:50 год.

У підготовчому засіданні 12.09.2023 судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09:40 год. 26.09.2023.

25 вересня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання.

Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 26.09.2023 суд оголосив перерву до 10:00 год. 10.10.2023.

09 жовтня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені на 99 %.

Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.10.2023 закрито підготовче провадження у справі № 916/2172/23. Постановлено здійснити розгляд справи № 916/2172/23 по суті впродовж розумного строку. Призначено справу до судового розгляду по суті на 21.11.2023 о 10:30 год.

Представник позивача у судовому засідання 21.11.2023 позовні вимоги в частині стягнення сум пені, 3% річних та суми інфляційних втрат підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засідання 21.11.2023 позовні вимоги визнав частково, підтримав клопотання від 09.10.2023, в якому просить зменшити пеню на 99 %.

У судовому засіданні 21.11.2023 після повернення з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини ухвали, згідно якої суд закрив провадження у справі № 916/2172/23 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 453263,23 грн.

Також у судовому засіданні 21.11.2023 після повернення з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що рішенням Господарського суду Одеської області від 07.07.2021 у справі № 916/942/21, яке частково змінено постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021, визнано укладеним між Військовою частиною НОМЕР_1 (надалі по тексту - користувач або відповідач) і Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», в особі Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації морського порту Південний) (надалі по тексту - адміністрація, балансоутримувач або позивач) договір про відшкодування витрат за надані послуги (надалі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору, Балансоутримувач, згідно з Договором оренди нерухомого майна від 28.01.2011 (обліковий номер договору № 97), який був укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Користувачем (надалі - Договір оренди), забезпечує послугами (електроенергією, теплом, водою та відведенням стоків) Користувача в орендованих приміщеннях площею 338,44 м2 (далі - Послуги), а Користувач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів та своєчасно сплачує виставлені Балансоутримувачем рахунки за користування наданими послугами в орендованому приміщенні.

Відповідно до п. 4.1. Договору щомісячна кількість спожитих води, тепла, відведених стоків визначається по приладах обліку, які пройшли держповірку, а за їх відсутності - по розрахунках, виконаних службою енергозабезпечення Балансоутримувача на підставі узгодження про встановлену кількість спожитих води, тепла та відведення строків (Додаток № 1).

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що визначена та спожита кількість води, тепла, електроенергії та відведення стічних вод сплачується Користувачем за тарифами Енергопостачальних організацій, утримання, обслуговування мереж водопостачання та водовідведення сплачується Користувачем за тарифами Балансоутримувача на підставі окремих рахунків та відповідних Актів приймання-передачі наданих послуг, що надаються балансоутримувачем у двох примірниках в кінці поточного місяця. При зміні тарифів від Енергопостачальних організацій, Балансоутримувач має право змінювати тарифи в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 4.4. Договору Користувач відшкодовує витрати за надані послуги згідно з виставленими Балансоутримувачем рахунками та Актами приймання-передачі наданих послуг. Тривалість періоду для оплати становить 25 (двадцять п`ять) банківських днів з моменту виставлення рахунка Балансоутримувачем.

Відповідно до умов п. 9.1. Договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє на термін дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 28.01.2011 (обліковий номер договору № 97), але в будь-якому разі не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторони домовились, що згідно з ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 13.06.2013.

Таким чином, вищезазначений Договір у відповідності до ч. 2 ст. 187 Господарського кодексу України набув своєї чинності з 20.12.2021.

Так, на підставі умов Договору Адміністрацією були виставлені відповідачу для оплати наступні рахунки:

- від 31.12.2021 № 0689-АЮ на суму 212,08 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2021 № 0690-АЮ на суму 230,65 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2021 № 0691-АЮ на суму 1223,16 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2021 № 0692-АЮ на суму 569,42 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2021 № 0693-АЮ на суму 638,56 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2021 № 0694-АЮ на суму 7481,87 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2021 № 0695-АЮ на суму 4114,44 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 21.01.2022 № 189/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 01.02.2022.

- від 31.01.2022 № 0022-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2022 № 0024-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2022 № 0032-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2022 № 0037-АЮ на суму 6698,33 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2022 № 0043-АЮ на суму 3502,31 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 09.02.2022 № 424/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 15.02.2022.

- від 28.02.2022 № 0087-АЮ на суму 5816,84 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2022 № 0088-АЮ на суму 3041,41 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2022 № 0097-А10 на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2022 № 0114-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2022 № 0122-АЮ на суму 2365,63 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2022 № 0129-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0135-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0141-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0149-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0154-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0161-АЮ на суму 7070,72 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0167-АЮ на суму 3697,02 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.03.2022 № 0174-АЮ на суму 118624,09 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.04.2022 № 0186-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.04.2022 № 0192-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.04.2022 № 0198-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.04.2022 № 0204-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.04.2022 № 0210-АЮ на суму 1327,24 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.04.2022 № 0216-АЮ на суму 3495,95 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 20.05.2022 № 796/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 04.06.2022.

- від 31.05.2022 № 0252-АЮ на суму 2443,73 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.05.2022 № 0222-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.05.2022 № 0242-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.05.2022 № 0236-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.05.2022 № 0228-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.05.2022 № 0247-АЮ на суму 6436,82 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 10.06.2022 № 829/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 23.06.2022.

- від 30.06.2022 № 0262-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.06.2022 № 0257-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.06.2022 № 0271-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.06.2022 № 0280-АЮ на суму 2810,96 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.06.2022 № 0276-АЮ на суму 7171,46 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.06.2022 № 0267-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 15.07.2022 № 947/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 21.07.2022.

- від 31.07.2022 № 0284-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.07.2022 № 0288-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.07.2022 № 0302-АЮ на суму 3358,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.07.2022 № 0299-АЮ на суму 8567,40 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.07.2022 № 0296-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.07.2022 № 0293-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 16.08.2022 № 1055/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 28.08.2022.

- від 31.08.2022 № 0309-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.08.2022 № 0313-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.08.2022 № 0319-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.08.2022 № 0323-АЮ на суму 7708,28грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.08.2022 № 0326-АЮ на суму 11582,50 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.08.2022 № 0329-АЮ на суму 4539,94 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 06.09.2022 № 1107/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 12.09.2022.

- від 30.09.2022 № 0356-АЮ на суму 3441,92 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.09.2022 № 0351-АЮ на суму 10289,41 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.09.2022 № 0339-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.09.2022 № 0345-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.09.2022 № 0344-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.09.2022 № 0334-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 18.10.2022 № 1282/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 28.10.2022.

- від 31.10.2022 № 0362-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.10.2022 № 0367-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.10.2022 № 0374-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.10.2022 № 0379-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.10.2022 № 0385-АЮ на суму 8974,22 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.10.2022 № 0391-АЮ на суму 3001,98 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 15.11.2022 № 1451/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 23.11.2022.

- від 30.11.2022 № 0403-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.11.2022 № 0397-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.11.2022 № 0408-АЮ на суму 2868,89 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.11.2022 № 0420-АЮ на суму 8576,35 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.11.2022 № 0415-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 30.11.2022 № 0410-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 13.12.2022 № 1636/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 22.12.2022.

- від 31.12.2022 № 0436-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2022 № 0441-АЮ на суму 1182,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2022 № 0447-АЮ на суму 1870,13 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2022 № 0451-АЮ на суму 7708,28 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2022 № 0455-АЮ на суму 8605,82 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.12.2022 № 0459-АЮ на суму 2878,75 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 06.01.2023 № 39/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 16.01.2023.

- від 31.01.2023 № 0014-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2023 № 0018-АЮ на суму 1430,57 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2023 № 0025-АЮ на суму 2803,20 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2023 № 0030-АЮ на суму 11415,14 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2023 № 0035-АЮ на суму 4178,90 грн з урахуванням ПДВ;

- від 31.01.2023 № 0040-АЮ на суму 7617,58 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 09.02.2023 № 396/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 17.02.2023.

- від 28.02.2023 № 0062-АЮ на суму 2803,20 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2023 № 0055-АЮ на суму 1430,57 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2023 № 0051-АЮ на суму 596,60 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2023 № 0071-АЮ на суму 10138,72 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2023 № 0075-АЮ на суму 3048,25 грн з урахуванням ПДВ;

- від 28.02.2023 № 0067-АЮ на суму 7617,58 грн з урахуванням ПДВ.

Вищезазначені рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг були направлені на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 листом від 07.03.2023 № 396/27-04-04/Вих, та отриманні Користувачем 15.03.2023.

Проте, Акти приймання-передачі наданих послуг відповідач позивачу не повернув, та зазначені рахунки не оплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 589236,18 грн, з яких: 453 263,23 грн сума основного боргу, 91521,94 грн - сума пені, 5913,63 грн - сума 3% річних та 38537,38 грн - сума інфляційних втрат.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Південний) підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України регламентовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.4. Договору, користувач відшкодовує витрати за надані послуги згідно з виставленими Балансоутримувачем рахунками та Актами приймання-передачі наданих послуг. Тривалість періоду для оплати становить 25 (двадцять п`ять) банківських днів з моменту виставлення рахунка Балансоутримувачем.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем були виставлені відповідачу рахунки разом з актами приймання-передачі наданих послуг, також були направлені на поштову адресу відповідача та отримані останнім (т.1, а.с. 55-171).

Проте в порушення умов п. 4.4. Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України, відповідач жодних оплат по вищевказаним рахункам разом з актами приймання-передачі наданих послуг не здійснив, акти приймання-передачі наданих послуг позивачу не повернув, у зв`язку з чим за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 453 263,23 грн.

Під час розгляду справи, 25 вересня 2023 року до суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про долучення доказів у справі в частині оплати суми основного боргу у розмірі 453263,23 грн, дана заборгованість була сплачена згідно платіжних інструкцій від 16.08.2023.

Ухвалою суду від 21.11.2023 провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 453263,23 грн закрито.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 91521,94 грн, суми 3% річних у розмірі 5913,63 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 38537,38 грн.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 5913,63 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 38537,38 грн, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат і 3 % річних (т. 1, а.с. 16-18), та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 5913,63 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 38537,38 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 91521,94 грн, суд дійшов до таких висновків.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно умов п. 6.3. Договору, при несвоєчасному внесені плати, Користувач сплачує Балансоутримувачу пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих Послуг за кожен день прострочення. Оплата пені і штрафу не звільняє Користувача від обов`язку оплати сум заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені (т. 1, а.с. 16-18), суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам Договору.

Разом з тим, у клопотанні від 09.10.2023 відповідач просить суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені на 99 %, оскільки відповідач не завдав жодних збитків для позивача.

Крім того, значна частина бюджетних асигнувань відповідача витрачається безпосередньо на заходи необхідні для забезпечення оборони України, що викликало складну економічну ситуацію. Кошти які будуть сплачені в якості пені можуть бути витрачені на обороноздатність, захист, безпеки населення та інтересів держави.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір пені за час затримки розрахунку, оскільки це спрямовано на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір пені, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Згідно з положеннями статті 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Суд також враховує, що 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про правовий режим воєнного стану воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/202 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) яка відповідно до ст. 6 Закону України „Про державну прикордонну службу України входить до структури Державної прикордонної служби України та відповідно до п. 2 Указу залучене до забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Таким чином, військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України „Про правовий режим воєнного стану та „Про Державну прикордонну службу України заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Як наслідок значна частина бюджетних асигнувань НОМЕР_3 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_1 ) витрачається безпосередньо на заходи необхідні для забезпечення оборони України, що викликало складну економічну ситуацію. Кошти які будуть сплачені в якості пені можуть бути витрачені на обороноздатність, захист, безпеки населення та інтересів держави.

Як свідчать матеріали справи, Військова частина НОМЕР_1 не нанесла жодних збитків для Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морський портів України (адміністрація морського порту Південний).

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, докази настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення відповідачем умов Договору.

Крім того, стягнення штрафних санкцій не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність.

Також, суд зазначає, що в межах розгляду даної справи позивачем вже було застосовано до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що в певній мірі компенсує збитки позивача.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватись, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі № 918/116/19.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для можливості зменшення нарахованої суми пені на 99 %, тобто до 915,22 грн. При цьому, суд вважає, що в цьому випадку судом дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін.

Отже, з відповідача підлягає стягненню сума пені у розмірі 915,22 грн. В решті вимог в частині стягнення пені суд вважає за необхідне відмовити.

Підсумовуючи усе вищевикладене, суд вказує, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, що враховано судом при винесенні даного рішення.

Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування своєї правової позиції по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для часткового задоволення позову.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2039,60 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (м. Одеса, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України () в особі Південної філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту Південний) (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11; ) суму пені у розмірі 915,22 грн, суму 3% річних у розмірі 5913,63 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 38537,38 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2039,60 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 29 листопада 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.