ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" грудня 2023 р. Справа № 911/3476/23

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. перевіривши матеріали позовної заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області

до 1. Білоцерківської міської ради Київської області

2. ОСОБА_1

про скасування рішення державного реєстратора, скасування відкриття розділу, визнання недійсним та скасування рішення ради

встановив:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області про:

- скасування рішення державного реєстратора Лепетинської Наталії Анатоліївни від 30.12.2022 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:035:0034, площею 0,1106 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2020, номер відомостей про речове право: 48887316;

- скасування відкриття розділу реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна 020;

- визнання недійсним та скасування рішення Білоцерківської міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Білоцерківському приватному ліцею «МІЦВА-613»» від 25.10.2022 №3143-33-VІІІ.

Так, згідно змісту вказаного позову, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області зазначило, що воно є власником будівлі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Скоропадського Павла (Першотравнева), 4а, загальною площею 1332,9 кв.м. (далі будівля суду).

Позивач зазначив, що з метою реєстрації речового права на земельну ділянку під будівлею суду, він вжив відповідних заходів, зокрема отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування згідно розпорядження Київської обласної військової адміністрації від 10.08.2022 №484.

Однак, як зауважив позивач, рішенням державного кадастрового реєстратора від 03.12.2022 №РВ-022 позивачу відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав наявності в межах поданої до реєстрації земельної ділянки частини іншої земельної ділянки з кадастровим номером :04:035:0034, яку передано у постійне користування Білоцерківському приватного ліцею «МІЦВА-613» згідно рішення Білоцерківської міської ради Київської області №3389-36-VIII від 28.12.2022, а згідно рішення Білоцерківської міської ради Київської області №3394-36-VIII від 28.12.2022 надано згоду на будівництво будівлі на відповідні земельній ділянці.

За доводами позивача, оскарживши вказані рішення до суду, він дізнався про те, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Білоцерківському приватному ліцею «МІЦВА-613»» від 25.10.2022 №3143-33-VІІІ Білоцерківському приватного ліцею «МІЦВА-613» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 0,8232 га в складі 4 земельних ділянок, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :04:035:0034.

Мотивуючи своє звернення до суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області зауважило, що:

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:035:0034 було сформовано внаслідок помилки геодезичного характеру з частини земельної ділянки, на якій розміщується будівля суду, та надалі зареєстровано на праві комунальної власності за Білоцерківською міською радою Київської області згідно рішення державного реєстратора Лепетинської Наталії Анатоліївни індексний номер 65990490 від 30.12.2022;

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:035:0034 з 1985 року перебувала у державній власності та не могла передаватись у комунальну власність, тоді як заборона щодо передачі в комунальну власність землі, на якій розташовані будівлі, споруди державної власності, міститься у Законі №5245-VІ;

- Білоцерківська міська рада Київської області та ОСОБА_1 порушили, зокрема, статтю 117 Земельного кодексу України та пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», що спричинило виведення частини земельної ділянки із державної форми власності.

Дослідивши матеріали вказаної вище позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.

Приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарське судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення.

Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом.

Згідно пунктів 2, 4, 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

- спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Однак в порушення п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету сторін.

До того ж згідно відомостей Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України за вказаним у позовній заяві ідентифікаційним кодом 04055009, зареєстровано виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, тоді як у позовній заяві відповідачем 1 зазначено Білоцерківську міську раду Київської області.

В порушення п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не містить відомостей щодо того, якому способу (способам) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або іншому способу (способам) захисту прав та інтересів відповідають заявлені позовні вимоги у відповідно викладеній в прохальній частині редакції, зокрема щодо:

- скасування відкриття розділу реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна;

- одночасного визнання недійсним та скасування судом рішення Білоцерківської міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Білоцерківському приватному ліцею «МІЦВА-613»» від 25.10.2022 №3143-33-VІІІ.

В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що заявлені позивачем вимоги про визнання недійсними та скасування рішень за своєю правовою природою є альтернативними та мають різні правові наслідки, зокрема, через різницю в дії у часі: у разі визнання акта недійсним у суду немає потреби скасовувати його, оскільки визнання недійсним означає, що він не породив правових наслідків із дня його вчинення; скасування ж акта означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Водночас під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та які складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки.

Поряд з тим, в розрізі заявлених позивачем вимог про скасування рішення державного реєстратора та скасування відкриття розділу реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна, суд зазначає, що у розумінні статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Однак, позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не містить пояснень щодо відсутності у заявленій вимозі про скасування рішення державного реєстратора ідентифікаційних відомостей щодо осіб та тих їхніх речових прав, які мають бути визнані, змінені чи припинені рішенням суду.

Також позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не містить обставин щодо того, які саме власні порушені права та охоронювані законом інтереси позивач намагається захистити/відновити відповідно заявленими вимогами, з урахуванням доводів про вибуття земельної ділянки з державної власності.

В розрізі вказаного суд звертає увагу на те, що позовна заява не місить пояснень щодо того, які саме права та охоронювані законом інтереси позивача порушено рішенням Білоцерківської міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Білоцерківському приватному ліцею «МІЦВА-613»» від 25.10.2022 №3143-33-VІІІ та, відповідно, в якій частині (повністю чи частково) позивач просить визнати недійсним та скасувати таке рішення.

Згідно приписів ст. ст. 1, 4, ч.ч. 1, 4 ст. 45 ГПК України унормовано, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Звертаючись до суду із позовом та вказуючи другим відповідачем ОСОБА_1 , як фізичну особу без жодних даних щодо її ідентифікації (РНОКПП, місце проживання та/або паспортні дані), позивач не навів жодних правових підстав для набуття вказаною особою статусу відповідача.

З огляду на вказане суд звертає увагу позивачки на те, що:

- відповідачами можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, до яких звернуто матеріально-правові вимоги позивача в межах передбаченої процесуальними приписами юрисдикції, тоді як належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, оскільки суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від конкретно визначеного відповідача;

- Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила правові висновки, що спір щодо державної реєстрації права чи обтяження має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку або на інший об`єкт нерухомості особою, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису до Державного реєстру;

- та обставина, що позивач не може досягти внесення відомостей до Державного реєстру власними діями, оскільки не має до нього самостійного доступу, а тому може діяти виключно через посередництво державного реєстратора в установленому законом порядку, не змінює цивільно-правового характеру відносин, а належним відповідачем у такій справі є особа, на користь якої державним реєстратором прийняте оспорюване рішення, або щодо державної реєстрації права якої вимагається внесення запису;

- у пункті 8.23 постанови від 05.07.2023 у справі №910/15792/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про відсутність підстав для відступу від правових висновків Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц та від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Однак у позовній заяві Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не зазначено, яка з усіх заявлених вимог є основною/основними, а які похідними від основної/основних вимог.

В порушення пункту 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не містить правових підстав позову щодо вимог про:

- скасування рішення державного реєстратора;

- скасування відкриття розділу реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна.

З огляду наведеного суд зазначає, що правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

З огляду наведеного вище та невідповідності позовної заяви вказаним вимогам суд звертає увагу позивача на те, що:

- предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку;

- чітка ідентифікація заявлених вимог сприяє правильній оцінці спірних правовідносин в розрізі предмету та підстав позову, а також дозволяє правильно дослідити наявність та/або відсутність певних обставин, належних доведенню у тій чи іншій правовій конструкції, спрямованих на ефективний та реальний захист і відновлення порушених прав.

Згідно приписів ч. 1 ст. 14, ч.1 ст. 73, ст. 91, ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас усі додані до позовної заяви копії документів, які є частково нечитабельними, не засвідчено належним чином, оскільки кожна із сторінок таких документів не містять відмітки про відповідність її оригіналу із зазначенням особи, яка засвідчила такі документи, та скріпленням такої відмітки підписом вказаної особи.

В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що відсутність в особи, яка подає копії документів, їх оригіналів не звільняє таку особу від дотримання процедури отримання таких доказів та подання їх у належним чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Приписами ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2023 року в розмірі 2 684,00 гривень.

З огляду наведених вище норм закону та встановлених ст. 4 Закону України Про судовий збір ставок судового збору, за подання у 2023 році до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2 684,00 гривень, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 939 400,00 грн.

Як слідує зі змісту позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, а тому суд дійшов висновку, що за подання відповідного позову судовий збір має бути сплачений позивачем у розмірі 8 052,00грн.

Однак, позивачем не додано до позовної заяви документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Водночас у позовній заяві Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Київській області зауважено, що у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань позивач позбавлений можливості сплати судовий збір у розмірі 8 052,00 грн, а вказану суму буде сплачено до закінчення розгляду справи в суді касаційної інстанції.

В підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору позивач надав власну довідку.

Також позивач просить при розгляді клопотання про відстрочення сплати судового збору взяти до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 №0940/2276/18.

Приписами ст. 1, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Так, з системного аналізу змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини 1 вказаної статті не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18.

В розрізі вказаного вище судом враховано, що у пункті 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 зазначено таке: питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 02.08.2021 у справі №910/19650/20, від 19.08.2021 у справі №910/20753/20 від 29.09.2021 у справі №910/9476/20.

Тобто, приписи вказаної вище норми права передбачають право суду, з урахуванням майнового стану сторони, відстрочити або розстрочити сплату судового збору лише за наявності викладених вище умов, тоді як, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», законодавець тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №912/3514/20.

Однак викладені Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Київській області доводи не є умовами для відстрочення сплати судового збору у розумінні частини 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а склад сторін у зазначеній справі та предмет позову не свідчать про можливість їх поширення на дані правовідносини.

Так, предметом заявленого позову є вимоги про скасування рішення державного реєстратора, скасування відкриття розділу, визнання недійсним та скасування рішення ради, тоді як передбачена п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" умова застосування майнового критерію для можливості відстрочити/розстрочити сплату судового збору ставить за необхідність визначення предметом позову захист безпосередньо соціальних, трудових, сімейних, житлових прав.

Тобто, предметом позову, за подання якого можливо розглядати майновий критерій як підставу для відстрочення/розстрочення сплати судового збору, мають бути заявлені вимоги про захист уже порушених, на думку позивача, соціальних, трудових, сімейних, житлових прав.

Суд звертає увагу позивача на те, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, попри те, таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів та узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими.

Особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку і дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору, а саме лише посилання позивача на неможливість сплатити судовий збір по причині пріоритетності витрачання передбачених кошторисом коштів не є підставою для відстрочення сплати судового збору в силу приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір". Схожих висновків щодо відсутності підстав для відстрочення сплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб судового збору дійшов Верховний Суд в ухвалах від 16.11.2022 у справі №911/1634/21 та від 08.03.2023 у справі №908/401/18.

За таких обставин, оскільки предметом позову у даній справі не є вимоги про захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору, як наслідок відмову у задоволенні відповідного клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та встановленні судом порушення норм процесуального законодавства при зверненні позивача до суду із відповідним позовом, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області без руху та надання строку для усунення відповідних недоліків десять днів з дня вручення зазначеної ухвали.

В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що наявність у особи певних прав та можливостей їх захисту та, відповідно, процесуального права на розпорядження своїми правами щодо подання позову, визначення предмета спору на власний розсуд, не звільняє заявника від обов`язку дотримання правил подання позову, унормованих процесуальними приписами, у тому числі ст. 162 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 91, 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Відмовити у задоволенні заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про відстрочення сплати судового збору.

2. Залишити позовну заяву Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області без руху.

3. Виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду:

1) письмових пояснень з викладом відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін;

2) письмових пояснень з викладом відомостей щодо ідентифікаційного коду Білоцерківської міської ради Київської області в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

3) письмових пояснень з викладом обставин щодо того, якому способу (способам) захисту прав або інтересів позивача відповідає кожна із заявлених вимог у відповідно сформульованій редакції, зокрема щодо:

- скасування відкриття розділу реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна;

- одночасного визнання недійсним та скасування судом рішення Білоцерківської міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Білоцерківському приватному ліцею «МІЦВА-613»» від 25.10.2022 №3143-33-VІІІ;

4) письмових пояснень щодо відсутності у заявленій вимозі про скасування рішення державного реєстратора ідентифікаційних відомостей щодо осіб та тих їхніх речових прав, які мають бути визнані, змінені чи припинені рішенням суду;

5) письмових пояснень з викладом обставин щодо того, які саме власні порушені права та охоронювані законом інтереси позивач намагається захистити/відновити відповідно заявленими вимогами, з урахуванням доводів про вибуття земельної ділянки з державної власності;

6) письмових пояснень із викладенням обставин щодо того, які саме права та охоронювані законом інтереси позивача порушено рішенням Білоцерківської міської ради Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Білоцерківському приватному ліцею «МІЦВА-613»» від 25.10.2022 №3143-33-VІІІ та, відповідно, в якій частині (повністю чи частково) позивач просить визнати недійсним та скасувати таке рішення;

7) письмових пояснень із викладенням правових підстав для пред`явлення позову до ОСОБА_1 та набуття такою фізичною особою без жодних даних щодо її ідентифікації (РНОКПП, місце проживання та/або паспортні дані) статусу співвідповідача (відповідача 2);

8) письмових пояснень із наведенням, яка з усіх заявлених вимог є основною/основними, а які похідними від основної/основних вимог.

9) письмових пояснень з викладом правових підстав позову щодо вимог:

- про скасування рішення державного реєстратора;

- про скасування відкриття розділу реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна.

10) засвідчених згідно вимог процесуального закону копій усіх документів, доданих до позовної заяви;

11) документів, які підтверджують доплату судового збору за подання позову у передбаченому законом порядку та розмірі - 8 052,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду згідно ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України не підлягає.

Суддя В.А. Ярема