ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2023м. ДніпроСправа № 904/5143/23

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

дослідивши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №904/5143/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗМІЇВ-СПЕЦБУДТЕХНІКА"

до Приватного підприємства "СТРОЙАВТОСЕРВІС"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗМІЇВ-СПЕЦБУДТЕХНІКА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 14.09.2023 за вих. №б/н до Приватного підприємства "СТРОЙАВТОСЕРВІС" (далі - відповідач) про стягнення 313.374,07 грн, з яких: 199.184,50 грн основної заборгованості, 15.397,31 грн пені, 16.526,87 грн трьох процентів річних, 82.265,39 грн інфляційних втрат.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/5143/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023.

Ухвалою від 02.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження).

Через відділ документального забезпечення 25.10.2023 від відповідача надійшла заява про продовження строку для подання відзиву до 01.11.2023.

Через відділ документального забезпечення 03.11.20023 від відповідача надійшов відзив від 01.11.2023 (було направлено поштою 01.11.2023).

Через систему «Електронний суд» 09.11.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач надав послуги відповідачу за укладеним між ними договором, які відповідач оплатив частково, що і стало підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач не заперечує проти того, що між сторонами був укладений спірний договір, а також зазначає, що за незалежних від відповідача обставин він допустив прострочення оплати вартості наданих послуг за актами приймання-передачі №180 від 26.11.2020, №1 від 05.01.2021, №3 від 15.01.2021, №216 від 01.09.2021. Також відповідач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат є незаконними та такими, що не гуртуються на дійсних обставинах справи, а тому не підлягають задоволенню судом в заявленому розмірі.

Стислий виклад позиції позивача щодо відзиву

Позивач зазначає, що, аналізуючи позицію відповідача щодо обставин справи можна зробити висновок про те, що відповідач визнає існування заборгованості з оплати наданих послуг в тій сумі, яка зазначена позивачем, та не спростовує прострочення оплати за наданими актами приймання-передачі в розмірі 199.184,50 грн. Разом з тим, позивач зазначає, що відзив відповідача зводиться до цитування нормативно-правових актів без спростування тих чи інших обставин спору та справи. Допустимих доказів на спростування позовних вимог, розрахунків і позиції позивача чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач ні суду ні позивачу не надав.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; надання послуг; настання строку оплати послуг; наявності/відсутності заборгованості; наявності/відсутності підстав для нарахування пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат.

Суд встановив, що 02.03.2020 ТОВ «Зміїв-Спецбудтехніка» (надалі - виконавець, позивач) та ПП «Стройавтосервіс» (надалі- замовник, відповідач) був укладений договір №02/03-20 про надання послуг (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги: надання спецтехніки та механізмів (далі - «послуги»), згідно з переліком, зазначеним в додатках до цього договору, що є його невід`ємними частинами.

Найменування, номенклатура, кількість, вартість, інші характеристики спецтехніки, що надаються замовнику погоджуються сторонами та вказуються в додатках до цього договору, що є його невід`ємними частинами (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору ціна послуг встановлюється в додатках до цього договору, що є ного невід`ємними частинами. Повна вартість послуг визначається сторонами згідно з обсягом наданих послуг за кожний календарний місяць і фіксується в актах приймання-передачі наданих послуг.

Акт про надані послуги підписується сторонами до 3 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплатити вартість послуг визначену в акті у строк 3 діб з моменту підписання такого акта.

3а недотримання строків оплати наданих послуг, визначених у п. 4.3. цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. договору).

Всі спори, що виникають за цим договору, сторони вирішують шляхом переговорів. В разі неможливості досягти згоди шляхом переговорів, будь яка із сторін має право звернутися до суду (п. 5.3. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Додатком №1 до договору визначено перелік спецтехніки та механізмів ТОВ «Зміїв-Спецбудтехніка».

Додатковою угодою №1 від 04.01.2021 сторони погодили внести зміни до п. 7.3 договору та викласти його в такій редакції: Договір набуває чинності з моменту його підписання, та діє до 31 грудня 2021 року.

Додатковою угодою №2 від 01.08.2021 сторони погодили викласти додаток №1 до договору та зазначити новий перелік спецтехніки та механізмів.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Зміїв-Спецбудтехніка» були надані відповідачу акти надання послуг на загальну суму 1.275.184,50 грн, з яких неоплаченими залишись акти на суму 199.184,50 грн:

- акт надання послуг №180 від 26.11.2020 на суму 76.500,00 грн. (відповідачем частково проведена оплата, а саме 30.12.21 сплачено 27.708,50грн., тобто сума заборгованості за даним актом складає 48.791,50 грн);

- акт надання послуг №1 від 05.01.2021 на суму 110.250,00 грн;

- акт надання послуг №3 від 15.01.2021 на суму 29.730,00грн;

- акт надання послуг №216 від 01.09.2021 на суму 10.413,00 грн.

Акти надання послуг підписані та скріплені печатками позивача та відповідача.

Також позивач зазначає, шо Товариство з обмеженою відповідальністю «Зміїв-Спецбудтехніка» виставило відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 1.275.184,50 грн, з яких неоплаченими залишись рахунки на суму 199.184,50 грн:

- рахунок на оплату №191 від 26.11.2020 на загальну суму 76.500,00 грн (який було частково оплачений 30.12.21 сплачено 27.708,50грн. тобто сума заборгованості за даним рахунком залишилась несплаченою у сумі 48 791,50 грн.);

- рахунок на оплату №1 від 05.01.2021 на загальну суму 110.250,00 грн;

- рахунок на оплату №4 від 15.01.2021 на загальну суму 29.730,00 грн;

- рахунок на оплату №210 від 01.09.2021 на загальну суму 10.413,00 грн.

Таким чином, як зазначає, позивач сума заборгованості за надані, але не оплачені послуги, склала 199.184,50 грн, що підтверджується погодженими та підписаними представниками обох сторін актами надання послуг та визнається відповідачем у відзиві.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлялась претензія за №10/07-1 від 10.07.2023 з доказами направлення, однак повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Оскільки заборгованість за надані послуги у добровільному порядку не погашена, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення 199.184,50 грн основної заборгованості, 15.397,31 грн пені, 16.526,87 грн трьох процентів річних, 82.265,39 грн інфляційних втрат.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором з надання послуг.

Отже двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору виконавець взяв на себе зобов`язання надати послугу із забезпечення споживача технічною водою, а відповідач (споживач) взяв на себе зустрічний обов`язок з оплати наданих позивачем послуг.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 1.275.184,50 грн, з яких неоплаченими залишись акти на суму 199.184,50 грн, що підтверджується погодженими та підписаними представниками обох сторін актами надання послуг та фактично визнається відповідачем у відзиві.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1. договору ціна послуг встановлюється в додатках до цього договору, що є ного невід`ємними частинами. Повна вартість послуг визначається сторонами згідно з обсягом наданих послуг за кожний календарний місяць і фіксується в актах приймання-передачі наданих послуг.

Акт про надані послуги підписується сторонами до 3 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору замовник зобов`язаний оплатити вартість послуг визначену в акті у строк 3 діб з моменту підписання такого акта.

3а недотримання строків оплати наданих послуг визначених у п. 4.3. цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2. договору).

Всі спори, що виникають за цим договором, сторони вирішують шляхом переговорів. В разі неможливості досягти згоди шляхом переговорів, будь яка із сторін має право звернутися до суду (п. 5.3. договору).

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлялась претензія за №10/07-1 від 10.07.2023, з доказами направлення, однак повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, відповідно до п. 4.3 договору строк оплати послуг наданих у період з листопада 2020 року до вересень 2021 року є таким, що настав.

Доказів оплати наданих послуг в сумі 199.184,50 грн відповідач не надав, у відзиві на позов вказану заборгованість фактично визнав (відповідно ж до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню).

Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 199.184,50 грн основної заборгованості є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.2 договору за недотримання строків оплати наданих послуг визначених у п. 4.3. цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування непі починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання споживачем своїх зобов`язань.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020 було доповнено:

- розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину;

- розділ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України пунктом 7 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказані зміни набули чинності 02.04.2020.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, №383 від 25.04.2023 був неодноразово продовжений.

В подальшому Кабінет Міністрів України постановою №1423 від 23.12.2022 вніс зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023.

Таким чином правомірним є нарахування пені за строк, який перевищує шестимісячний (визначений ч. 6 ст. 232 ГК України).

Позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню за загальний період прострочення з 29.11.2020 до 04.03.2022 на загальну суму 15.397,31 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав, вимогу не заперечив.

З урахуванням того, що позивачем невірно визначений період прострочення з 29.11.2020 до 04.03.2022 (правильним є період з 30.11.2020 до 04.03.2022), суд здійснив власний перерахунок пені і розмір такої за ним складає 15.073,64 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В частині вимог про стягнення 323,67 грн пені слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 30.11.2020 до 01.09.2023 на загальну суму 16.526,87 грн та інфляційні втрати за загальний період прострочення з грудня 2020 року до 31.07.2023 на загальну суму 82.265,39 грн.

Відповідач надав власний контррозрахунок щодо нарахування інфляційних втрат за загальний період прострочення з грудня 2020 року до 01.09.2023, за яким загальна сума складає 81.023,15 грн.

Таким чином, розрахунок відповідача здійснений за період, більший ніж заявлено згідно з позовними вимогами, а тому не може бути визнаний судом як вірний.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд встановив, що розмір інфляційних втрат з грудня 2020 року до 31.07.2023 має бути більшим, ніж визначено позивачем, однак, зважаючи на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, задоволенню підлягають інфляційних втрат у розмірі 82.265,39 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних суд встановив, що розмір 3% річних має бути більшим, ніж визначено позивачем, однак, зважаючи на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, задоволенню підлягають 3% річних у розмірі 16.526,87 грн.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 4.695,91 грн, з урахуванням того, що 99,90 % позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "СТРОЙАВТОСЕРВІС" (49100, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Космічна (Соборний район), будинок 115; ідентифікаційний код 35163747) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗМІЇВ-СПЕЦБУДТЕХНІКА" (63463, Харківська область, Зміївський район, село Лиман, ПЛОЩА ПОКРОВСЬКА, будинок 8; ідентифікаційний код 42166830) 199.184,50 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят чотири грн 50 к.) основної заборгованості, 16.526,87 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість грн 87 к.) трьох процентів річних, 82.265,39 грн (вісімдесят дві тисячі двісті шістдесят п`ять грн 39 к.) інфляційних втрат, 15.073,64 грн (п`ятнадцять тисяч сімдесят три грн 64 к.) пені, 4.695,91 грн (чотири тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн 91 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 323,67 грн пені) відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.А. Дупляк