ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. Справа№ 920/896/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 20.11.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023

у справі №920/896/23 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Сумської міської ради

до відповідача Фізичної особи - підприємця Корніцького Владислава Олександровича

про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

В судовому засіданні 20.11.2023 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Сумська міська рада звернулась до суду із позовом до ФОП Корніцького Владислава Олександровича про розірвання договору оренди земельної ділянки комунальної власності від 26 грудня 2005 року.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 по справі №920/896/23 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності забезпечення позову при збереженні балансу інтересів сторін спору, саме лише посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, не може бути підставою для забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач 07.09.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення,яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Позивач вважає ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 по справі №920/896/23 такою, що прийнята з порушенням вимог ст.ст.75, 86, 136, 137, 234, 236 ГПК України, судом не враховано практику Верховного Суду щодо застосування ст.ст.136, 137 ГПК України, висновки суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову не відповідають обставинам справи.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- здійснення відповідачем будівельних робіт унеможливить повернення земельної ділянки позивачу, оскільки вона вже обтяжена правами на майно відповідача, що змусить позивача звертатись з іншими позовами, тобто поновлення прав позивача значно ускладниться;

- у разі здійснення будівництва, відповідач набуде право користування земельною ділянкою без відповідних правових підстав і це вказує на те, що дії відповідача з незаконної, всупереч умовам договору, забудови земельної ділянки є недобросовісними, з урахуванням дійсних обставин справи та з метою захисту прав позивача, суд першої інстанції мав застосувати заходи забезпечення позову відповідно до поданої заяви;

- суд першої інстанції залишив без оцінки доводи позивача про необхідність застосування заходів забезпечення позову, які ґрунтуються на судовому рішенні у справі №480/6468/21, яке набрало законної сили;

- відповідач, всупереч умовам договору оренди здійснив забудову орендованої земельної ділянки та зареєстрував право власності на об`єкт незавершеного будівництва 5% готовності на орендованій земельній ділянці, що вже створює перешкоди для виконання рішення суду у цій справі;

- проведення подальшої забудови земельної ділянки створює загрозу життю та майну співвласників багатоквартирного житлового будинку по вул.Холодноярської бригади, 22 в м.Суми, що не було враховано судом першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У письмових поясненнях представник відповідача заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :05:007:0110 площею 0,010 га належить на праві власності Сумській міській раді та перебуває на праві оренди в Корніцького Владислава Олександровича; підкреслює, що у заяві позивача відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності забезпечення позову при збереженні балансу інтересів сторін спору, саме лише посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, не може бути підставою для забезпечення позову; просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/896/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі № 920/896/23 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/896/23.

26.09.2023 матеріали справи №920/896/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених порядку і розмірі.

06.10.2023 апелянтом до суду подано оригінал платіжної інструкції №566 від 11.09.2023 про сплату судового збору в сумі 2 684 грн, яка передана головуючому суді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 поновлено Сумській міській раді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі №920/896/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі №920/896/23; призначено до розгляду апеляційну скаргу Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі №920/896/23 на 20.11.2023.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Представник позивача в судовому засіданні в апеляційній інстанції 20.11.2023 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив оскаржувану ухвалу скасувати.

Відповідач та його представник в судове засідання в апеляційній інстанції 20.11.2023 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка відповідача та його представника обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

02.08.2023 позивачем подавалася до суду заява про забезпечення позову (вх. №2889), у якій він просив суд заборонити фізичній особі-підприємцю Корніцькому Владиславу Олександровичу та залученим ним юридичним та фізичним особам, проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером :05:007:0110, за адресою: м.Суми, вул.Холодноярської бригади (колишня вул.Сумсько-Київських Дивізій), 22а, до вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 04.08.2023 у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

23.08.2023 позивач подав до суду ще одну заяву про забезпечення позову від №297/23юр від 23.08.2023 (вх. №3210), у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити фізичній особі - підприємцю Корніцькому Владиславу Олександровичу (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та іншим фізичним та юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішення у справі, здійснювати будь-які будівельні (в тому числі підготовчі, опоряджувальні) роботи, на земельній ділянці з кадастровим номером :05:007:0110, за адресою: м.Суми, вул.Холодноярської бригади (колишня вул.Сумсько-Київських Дивізій), 22а, тобто вимоги щодо заходів забезпечення позову, викладені у заяві від 23.08.2023 є тотожними із вимогами, викладеними у заяві від 02.08.2023 та які були вже предметом дослідження у суді.

Позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову від 23.08.2023 наступними обставинами порушення зі сторони відповідача умов договору оренди землі:

- 11.07.2023 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради надало відповідачу припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт ,

- відповідач припис не виконав, що підтверджується оглядом, проведеним Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради,

- відповідач огородив територію земельної ділянки, яка знаходиться у оренді, та встановив інформаційний стенд.

Вищезазначені обставини також були покладені в обґрунтування позивачем заяви про забезпечення позову від 02.08.2023 та досліджувалися судом першої інстанції.

У заяві від 23.08.2023 позивач зазначає додаткову обставину в обґрунтування своїх вимог: 04.08.2023 державним реєстратором було проведено державну реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва з відсотком готовності 5%, розташованого за адресою: м.Суми, вул.Холодноярської бригади, 22а на земельній ділянці, яка є предметом договору оренди.

Як зазначає позивач, все це свідчить про те, що ФОП Корніцький В.О. при наявності судового спору про розірвання договору оренди земельної ділянки, здійснює забудову орендованої земельної ділянки комунальної власності з метою отримання права на користування земельною ділянкою як власника нерухомого майна розташованого на ній.

Також позивач повідомляє, що на цей час відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) та введення в експлуатацію особа (ФОП Корніцький В.О.) вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Разом з тим, подальше будівництво, введення в експлуатацію, у тому числі реєстрація декларації про готовність об`єкта, унеможливить повернення Сумській міській раді земельної ділянки, навіть у разі задоволення позову, тому невжиття заходів забезпечення позову, призведе до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також позивач посилається на те, що за умовами договору земельна ділянка передавалася відповідачу вільною від забудови, та відповідно до п. 2.4. договору у разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому, у порівнянні з тим, у якому він одержав в оренду, та придатному для подальшого використання за цільовим призначенням.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд зазначив про відсутність достатнього обґрунтування та доказів на підтвердження доцільності та необхідності забезпечення позову при збереженні балансу інтересів сторін спору.

Суд першої інстанції також зазначив, що саме лише посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, не може бути підставою для забезпечення позову.

Забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення господарського суду, який полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, мають тимчасовий характер і діють до закінчення розгляду справи по суті заявлених вимог.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У заяві від 23.08.2023 позивач посилається на невиконання відповідачем припису від 11.07.2023 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, порушення умов договору оренди, які є підставою для дострокового розірвання договору.

За висновками суду першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, вказані обставини (їх наявність або відсутність) суд може встановити під час судового розгляду, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, та на підставі цього зробити висновок, чи є зазначені позивачем порушення підставою для дострокового розірвання договору.

Тому, встановлення вищезазначених обставин на стадії розгляду заяви про забезпечення позову буде фактичним розглядом справи по суті.

Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

З огляду на заходи забезпечення позову, заявлені заявником, та обґрунтування наведені в підтвердження необхідності застосування таких заході, подана заявником заява про забезпечення позову за своєю суттю зводиться до оцінки спору по суті на стадії розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, що суперечить приписам частини 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України якими встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях щодо обставин, які можуть мати місце у майбутньому.

Так, сам позивач у заяві погоджується із тим, що відповідач є лише власником матеріалів, обладнання тощо, а у випадку здійснення забудови та реєстрації права власності, відповідач буде мати право на користування земельною ділянкою відповідно до ст. 377 ЦК України.

Однак правовідносини, які можуть виникнути між сторонами на підставі положень ст.377 ЦК України не урегульовані договором оренди, які є предметом спору.

Також відповідно до п. 2.1. договору оренди спірна земельна ділянка надана в оренду під розташування магазину згідно з класифікатором - землі комерційного використання.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що встановлення порушень під час здійснення будівництва, як підставу для розірвання договору, можливо лише під час розгляду справи по суті.

Припис №1 від 11.07.2023, на який посилається позивач, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, відповідно до правил оцінки доказів (ст. 86 ГПК України) не має заздалегідь встановленої сили.

Крім цього, позивач не подав суду першої інстанції доказів отримання (ознайомлення) відповідачем зазначеного припису.

Також заявник не зазначив, які докази вказують на наявність обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення саме у даній справі.

Посилання позивача на наявність судового рішення у справі №480/6468/21, яке набрало законної сили, не свідчить про існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Заявником жодним чином не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

За встановлених обставин відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову жодним чином не може призвести до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження відповідача, викладені в письмових поясненнях, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі №920/896/23.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі №920/896/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.08.2023 у справі №920/896/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/896/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 06.12.2023.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко