ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 910/4390/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 (повний текст рішення складено та підписано 11.09.2023)

у справі №910/4390/23 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_3

до ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1"

про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_25

УСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1" про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_26 за державним контрактом № НОМЕР_1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23 позов задоволено повністю. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1" на користь ІНФОРМАЦІЯ_3 пеню у сумі ІНФОРМАЦІЯ_27.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем було допущено порушення умов державного контракту № НОМЕР_1.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1" подало апеляційну скаргу, в якій просило поновити заявнику апеляційної скарги строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23; прийняти апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкрити апеляційне провадження; задовольнити клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги; рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_3 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити повністю, а у разі, якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для відмови у задоволенні позовної заяви повністю - зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), заявлених ІНФОРМАЦІЯ_3 до стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1, на 99% від арифметично правильної та обґрунтованої суми; судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Зокрема апелянт стверджує про те, що затримка у поставці продукції сталася не з його вини. Також апелянт стверджує про існування форс-мажорних обставин, у зв`язку з якими він позбавлений був можливості виконати свої зобов`язання за Державним контрактом № НОМЕР_2, а саме виникнення пожежі на території заводу-виробника продукції, яка призвела до пошкодження обладнання. Крім того апелянт зазначив, що розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки є надмірно великим; відповідач бере участь у ІНФОРМАЦІЯ_4, в тому числі і для ІНФОРМАЦІЯ_3; погіршився майновий стан підприємства у зв`язку з війною. Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив суд апеляційної інстанції зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) на 99%.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд відмовити у її задоволенні, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду м. Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23 задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.11.2023.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, ІНФОРМАЦІЯ_40 між ІНФОРМАЦІЯ_3 (замовник) та ІНФОРМАЦІЯ_1» - ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець) укладено Державний контракт на поставку (закупівлю) продукції № НОМЕР_3, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену у специфікації продукції (Додаток 1 до контракту), що поставляються з метою ІНФОРМАЦІЯ_5, а замовник - прийняти її та оплатити таку продукцію (пункт 1.1. договору).

Підставою для укладення контракту є введення воєнного стану від 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постанова КМУ від 28.02.2022 № 169 та «ІНФОРМАЦІЯ_24, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_3 (зі змінами) (п. 1.2. контракту).

Пунктом 2.1. контракту передбачено, що орієнтовна вартість продукції на момент укладення контракту без урахування податку на додану вартість становить ІНФОРМАЦІЯ_28. Вартість продукції установлено на підставі листа виконавця від ІНФОРМАЦІЯ_29 та від ІНФОРМАЦІЯ_30.

Додатковою угодою № 3 від 10.06.2022 сторонами викладено розділ 2 контракту у новій редакції, зокрема визначено вартість товару за контрактом без урахування податку на додану вартість у сумі ІНФОРМАЦІЯ_6 а також сторонами затверджено у новій редакції Специфікацію ІНФОРМАЦІЯ_7, що поставляється за державним контрактом у вигляді Додатка № 1 до Додаткової угоди № 3.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3 сторонами погоджено найменування ІНФОРМАЦІЯ_7, що поставляється за державним контрактом, їх комплектація із зазначенням креслень, технічних умов, стандартів, яким повинна відповідати (номер, дата); кількість товару, загальна вартість товару, яка складає ІНФОРМАЦІЯ_8.

Згідно із п. 2.6. контракту визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 99% від орієнтованої товару за контрактом на строк не більш, як дев`ять місяців з дати перерахування коштів на рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати товар поставляються протягом дев`яти місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але у будь-якому випадку, не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у Специфікації продукції, що поставляється за Контрактом.

Пунктом 3.1. договору визначено, що продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки).

Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем товару за контрактом здійснюється відповідно до комплекту технічної документації, що поставляється разом з товаром, у місці поставки. Продукція передається виконавцем та приймається вантажоодержувачем згідно з товаросупровідними документами, технічною документацією, сертифікатів якості, сертифікатами походження (п. 3.2. контракту).

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформлені митним органом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 174.

Пунктом 4.1. контракту сторони узгодили, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту.

Підпунктом 1 пункту 7.2 контракту передбачено, що за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад тридцять днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Відповідно до п. 10.1 даний контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до ІНФОРМАЦІЯ_31

Відповідно до умов Специфікації, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3, встановлений строк поставки товару до ІНФОРМАЦІЯ_32

На виконання пункту 2.6. контракту, позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_33, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_4.

Позивач стверджує, що товар, визначений Специфікацією, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3, був поставлений відповідачем з порушенням строків, що підтверджується Актом приймання-передачі товарів за державним контрактом № б/н від ІНФОРМАЦІЯ_35 та митними деклараціями, а саме:

За 1 пунктом Специфікації поставка продукції відбулась 06.05.2022 із простроченням на 27 днів;

За пунктами 2, 3 Специфікації поставка продукції відбулась:

07.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_10 одиниці із простроченням на 28 днів;

08.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_11 із простроченням на 29 днів;

10.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_12 із простроченням на 31 день;

За пунктом 4, 5, 6 специфікації поставки продукції відбулась:

25.04.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_13 із простроченням на 16 днів;

27.04.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_14 із простроченням на 18 днів;

29.04.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_15 із простроченням на 20 днів;

03.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 24 дні;

10.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_17 із простроченням на 31 день;

14.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_18 із простроченням на 35 днів;

17.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 38 днів;

01.06.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_20 із простроченням на 52 дні;

05.06.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 56 днів.

29.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулося до ІНФОРМАЦІЯ_1» з претензією № НОМЕР_5 про порушення відповідачем умов державного контракту в частині строку поставки продукції, у якій пропонувало у добровільному порядку сплатити пеню та штраф за прострочення поставки.

ІНФОРМАЦІЯ_1» надіслало позивачу супровідним листом за вих. № НОМЕР_6 копію сертифікату Торгово-промислової палати України № НОМЕР_10.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Державним контрактом № НОМЕР_1 в частині прострочення строку поставки товару, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача на підставі підпункту 1 пункту 7.2. контракту пені у сумі ІНФОРМАЦІЯ_34

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не установлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Специфікацією, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3, сторонами погоджено найменування ІНФОРМАЦІЯ_7, що поставляється за державним контрактом, їх комплектація із зазначенням креслень, технічних умов, стандартів, яким повинна відповідати (номер, дата); кількість товару, загальна вартість товару, яка складає ІНФОРМАЦІЯ_9.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 2.6. контракту визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 99% від орієнтованої товару за контрактом на строк не більш, як дев`ять місяців з дати перерахування коштів на рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати товар поставляються протягом дев`яти місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але у будь-якому випадку, не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у Специфікації продукції, що поставляється за Контрактом.

Судом установлено, що позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_33, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_4.

За змістом п. 3.1. та п. 3.4. контракту сторонами погоджено, що продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки). Датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата, зазначена в товаросупровідній документації або декларації, оформлені митним органом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 174.

Пунктом 4.1. контракту сторони узгодили, що виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту.

Статтею 629 ЦК України установлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, враховуючи п. 4.1. контракту, відповідач мав здійснити поставку продукції в термін вказаний в Специфікації.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3 до контракту, сторонами встановлений строк поставки товару до ІНФОРМАЦІЯ_32

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_6 що підтверджується Актом приймання-передачі товарів за державним контрактом № б/н від ІНФОРМАЦІЯ_35.

Позивачем сплачено відповідачу кошти за поставлений товар в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_36 що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_35.

З матеріалів справи убачається, що відповідач поставив позивачу товар з порушенням строків поставки, що підтверджується копіями митних декларацій, які залучені до матеріалів справи.

Тобто, поставка товару відбулась:

За 1 пунктом Специфікації поставка продукції відбулась 06.05.2022 із простроченням на 27 днів;

За пунктами 2, 3 Специфікації поставка продукції відбулась:

07.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_10 одиниці із простроченням на 28 днів;

08.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_11 із простроченням на 29 днів;

10.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_12 із простроченням на 31 день;

За пунктом 4, 5, 6 специфікації поставки продукції відбулась:

25.04.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_13 із простроченням на 16 днів;

27.04.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_14 із простроченням на 18 днів;

29.04.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_15 із простроченням на 20 днів;

03.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 24 дні;

10.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_17 із простроченням на 31 день;

14.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_18 із простроченням на 35 днів;

17.05.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_19 із простроченням на 38 днів;

01.06.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_20 із простроченням на 52 дні;

05.06.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_16 із простроченням на 56 днів.

Факт порушення строків поставки товару відповідачем не заперечувався.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання з поставки товару у повному обсязі, але з порушенням установленого контрактом строку.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що копія контракту не є достовірним та допустимим доказом у справі, оскільки у відповідача відсутній оригінал Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції № НОМЕР_1, а подана позивачем копія викликає сумнів у її відповідності оригіналу.

На виконання вимоги суду позивачем оригінал Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції № НОМЕР_1 не надано, водночас позивач надав письмові пояснення, в яких повідомив, що з 24.02.2022 під час активних бойових дій у Київській області між ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1» - ІНФОРМАЦІЯ_1» державні контракти укладались шляхом листування та узгодження всіх істотних умов контракту.

У матеріалах справи наявна копія Державного контракту на поставку (закупівлю) продукції № НОМЕР_1, яка підписана уповноваженими сторонами та скріплена їх печатками.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За положеннями статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Слід взяти до уваги, що окрім оригіналу Державного контракту про наявність правовідносин поставки між сторонами, можуть свідчити також інші докази, зокрема, листування між позивачем та відповідачем, платіжні доручення № НОМЕР_4 та № НОМЕР_7 про сплату позивачем попередньої оплати та оплати за поставлений товар на користь відповідача, докази виконання контракту відповідачем в частині поставки товару, а саме митні декларації, Акт № б/н від ІНФОРМАЦІЯ_35 приймання-передачі товарів за Державним контрактом № НОМЕР_1.

З митних декларацій та Акту № б/н від ІНФОРМАЦІЯ_35 приймання-передачі товарів убачається, що відповідачем було поставлено товар позивачу за Державним контрактом № НОМЕР_1 на загальну суму ІНФОРМАЦІЯ_9, що відповідає умова контракту та специфікацій.

12.03.2022 позивач сплатив відповідачу попередню оплату в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_33, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_4 з призначенням платежу попередня оплата за контрактом № НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_35 позивачем сплачено відповідачу кошти за поставлений товар в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_37, що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_35 з призначенням платежу: оплата за поставлену продукцію за контрактом № НОМЕР_1.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що між сторонами здійснювалось листування щодо неналежного виконання зобов`язань відповідача за Державним контрактом № НОМЕР_1 в частині поставки продукції у строк до ІНФОРМАЦІЯ_38, який визначений Специфікацією, що є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 3 до Державного контракту № НОМЕР_1.

Відповідачем не заперечується факт виконання Державного контракту № НОМЕР_1.

З наявних матеріалів справи убачається, що у відповідача були відсутні будь-які зауваження щодо контракту, зокрема наявності оригіналу контракту до звернення позивача з даним позовом до суду.

Судом також враховано, що 29.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслало відповідачу претензією № НОМЕР_5 про порушення відповідачем умов державного контракту в частині строку поставки продукції, у якій пропонувало у добровільному порядку сплатити пеню та штраф за прострочення поставки на підставі п. 7.2. контракту. При цьому, матеріали справи не містять відповіді відповідача на претензію № НОМЕР_5 в частині надання своїх заперечень щодо змісту п. 7.2. контракту.

Більш того, відповідач на підтвердження своїх заперечень та сумнівів не надав власний примірник Державного контракту № НОМЕР_1.

Враховуючи обставини даного спору та поведінку відповідача, який займає взаємовиключні правові позиції, зокрема, щодо, з однієї сторони, виконання Державного контракту № НОМЕР_1 та не заперечення факту прострочення виконання своїх зобов`язань, з іншої - ставлення під сумнів умови виконання Державного контракту № НОМЕР_1 за відсутності оригіналу такого договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що встановлені обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу убачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

За таких обставин належним чином завірена копію Державного контракту № НОМЕР_1 зі всіма умовами, погодженими сторонами, є належним доказом у даній справі.

Апелянт стверджує, у зв`язку з внутрішньополітичною ситуацією в Болгарії (наявність значної частки в Парламенті республіки проросійських політичних партій, а також чиновників з проросійськими поглядами в урядових колах), виробник не міг постачати товар для потреб України безпосередньо, а тому відповідач був змушений закуповувати товар у виробника через компанії в третіх країнах.

14.03.2022 постачальником були отримані імпортний та експортний дозволи Республіки Польщі на ввіз на вивіз продукції.У зв`язку з стислими терміном поставки продукції, на виконання завдань ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо прискорення постачання військової продукції, відповідачем було направлено запит на адресу позивача з проханням прийняти рішення про залучення авіакомпанії ДП «ІНФОРМАЦІЯ_23» для перевезення продукції.Для прискорення поставки відповідач уклав відповідно угоди на авіаперевезення з ДП «ІНФОРМАЦІЯ_23» та частково сплатив перевезення за власні кошти.

Апелянт стверджує, що на території заводу-виробника продукції сталася пожежа, яка призвела до пошкодження обладнання. В підтвердження зазначених обставин відповідач направив на адресу позивача копію сертифікату Польської торгової палати НОМЕР_8 копію листа ІНФОРМАЦІЯ_22» від ІНФОРМАЦІЯ_39 копію листа Компанії «ІНФОРМАЦІЯ_21.» від ІНФОРМАЦІЯ_38 № НОМЕР_9, копію сертифікату Торгово-промислової палати України № НОМЕР_10.

Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 196 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що доводи відповідача щодо відсутності його вини відповідача у затримці поставки товару не заслуговують на увагу, оскільки невиконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань перед ним є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є не прогнозованою обставиною, тим більше що контракт укладався після запровадження в Україні воєнного стану, а тому позивач мав врахувати ймовірне настання таких обставин при укладенні контракту, в тому числі за умов поставки товару з іншої держави.

Щодо посилань апелянта на існування форс-мажорних обставин, що унеможливили належне виконання зобов`язань за державним контрактом № НОМЕР_1, листом ІНФОРМАЦІЯ_22» від ІНФОРМАЦІЯ_39 відповідач звернувся до позивача, в якому повідомив про настання форс-мажорних обставин, а саме пожежі, яка сталася на території завода-виробника продукції, що призвела до пошкодження обладнання.

Листом за вих. № НОМЕР_11 відповідач надіслав позивачу копію сертифікату Торгово-промислової палати України № НОМЕР_10.

В підтвердження неможливості своєчасно здійснити виконання взятих на себе зобов`язань за контрактом, відповідач посилається на сертифікат Польської торгової палати НОМЕР_8 лист ІНФОРМАЦІЯ_22» від ІНФОРМАЦІЯ_39 лист Компанії «ІНФОРМАЦІЯ_21.» від ІНФОРМАЦІЯ_38 № НОМЕР_9 та сертифікат Київської торгово-промислової палати України № НОМЕР_10.

Згідно з сертифікатом Київської торгово-промислової палати України № НОМЕР_10, відповідачу засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні та наявність обставин непереборної сили у продавця за зовнішньоекономічним контрактом, підтверджена сертифікатом Польської Торгової Палати НОМЕР_8 період дії: з 11.04.2022 по 10.06.2022.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Відповідно до п. 7.3 Державного контракту сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили, які виникли незалежно від волі сторін.

Відповідно до 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України установлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Сертифікатом Київської торгово-промислової палати України № НОМЕР_10 не є належним доказом щодо встановлення обставин непереборної сили у даних правовідносинах, оскільки підставою для укладення контракту слугувало саме введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а отже посилання апелянта на зазначені форс-мажорні обставини для виконання господарського зобов`язання за Державним контрактом № НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_40 є безпідставним.

Крім того, апелянт, як господарюючий суб`єкт, здійснює свою підприємницьку діяльність на власний ризик, а тому укладаючи Державний контракт на поставку (закупівлю) товарів, мав усвідомлювати всі ризики, зокрема невиконання контрагентами своїх зобов`язань.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути установлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом підпункту 1 пункту 7.2 контракту передбачено, що за порушення строків поставки товару виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) товару, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад тридцять днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що відповідні розрахунки здійснені правильно, у зв`язку із чим вимоги підлягають задоволенню повністю.

З огляду на те, що судом установлено факт прострочення поставки товару понад 30 днів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у сумі ІНФОРМАЦІЯ_41.

Щодо заяви апелянта про заявлено про зменшення розміру неустойки (штрафу та пені) до 99% колегія суддів відзначає наступне.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені та штрафу апелянт посилається зокрема, на те, що зобов`язання з поставки товару відповідачем виконані у повному обсязі, значний розмір нарахованих штрафних санкцій, погіршення майнового стану підприємства у зв`язку з війною. Також апелянт зазначив, що бере участь у ІНФОРМАЦІЯ_4, в тому числі і для ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

При застосуванні статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України Верховний Суд враховує сталу судову практику та усталені правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права. Відповідно до зазначених висновків, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи, що зменшення штрафних санкцій є правом, а не обов`язком суду, з огляду на обставин, які склалися у цій справі, колегія суддів відзначає, що відповідач не довів відсутності своєї вини у порушення договірного зобов`язання зі своєчасної поставки продукції, невідповідності розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення. За таких обставин у суду відсутні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - ДП ІНФОРМАЦІЯ_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1", у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва 29.08.2023 у справі №910/4390/23, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 29.08.2023 у справі №910/4390/23.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ІНФОРМАЦІЯ_1" - ІНФОРМАЦІЯ_1".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов