ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. Справа№ 911/1263/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1. (також представник третьої особи) (в залі суду);

від відповідачів: Ковалець М.І. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023, повний текст рішення складено 15.08.2023

у справі № 911/1263/22 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Мале підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет"

про визнання недійсними договору та акту приймання-передачі,-

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

До Господарського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 /позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - ОСОБА_2 /відповідач), в якому просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмета позову:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет" від 05.02.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним акт приймання-передачі частки в статутному капіталі малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет" від 05.02.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- скасувати реєстраційну дію від 05.02.2021 № 012002480, проведену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Морач Т.О., пов`язану із реєстрацією змін до відомостей про юридичну особу (зміна складу або інформації про засновників) щодо Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що у ОСОБА_3 , як продавця за вказаними правочинами, не було дійсного волевиявлення на відчуження своїх корпоративних прав на користь ОСОБА_2 , вчинення правочину під впливом психологічного тиску тому, на переконання позивача, оспорювані правочини в силу положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недійсними, як такі, що не відповідають вимогам ст.ст. 203, 231 Цивільного кодексу України. А вимога про скасування реєстраційної дії, як вказує позивач, відновить правове становище, що існувало до порушення прав заявника, що своєю чергою дозволить позивачу провести реєстраційні дії пов`язані зі зміною складу засновників.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що державна реєстрація виходу ОСОБА_3 зі складу учасників Товариства проведена не була, що дає підстави для висновку про те що, на момент вчинення оспорюваних правочинів з відчуження частки на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був власником частки Товариства у розмірі 50%, та, відповідно, міг здійснити її відчуження на користь іншої особи; формальних обмежень для ОСОБА_3 для відчуження його частки на користь ОСОБА_2 у взаємозв`язку із поданням першим заяви про вихід зі складу учасників товариства, навіть в контексті прийнятого загальними зборами Товариства рішення від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5, не було, оскільки державна реєстрація виходу зі складу учасників проведена не була, отже ОСОБА_3 продовжував бути учасником товариства. Визнання недійсним оспорюваних правочинів мало б призвести до повернення частки у розмірі 50% у власність саме ОСОБА_3 , а не позивача, що не відновить його прав, щодо порушення яких він стверджує, таким чином, належним способом захисту є звернення позивача до володільця частки (особи, щодо якої у ЄДР містяться відомості як про власника спірної частки) з позовом про витребування частки із чужого незаконного володіння. Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, а тому у задоволенні позову суд відмовляє також з наведених підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 прийняти до провадження; рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору та акту приймання-передачі скасувати повністю; ухвалити нове рішення у справі № 911/1263/22; визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет" укладений 05.02.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати недійсний акт приймання-передачі частки в статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет", укладений 05.02.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; скасувати реєстраційну дію від 05.02.2021 № 012002480, проведену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Моргач Т.О., пов`язану із реєстрацією змін до відомостей про юридичну особу (зміна складу або інформації про засновників) щодо Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет"; стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, враховуючи те, що з однієї сторони наявні факти, що:

- відповідно до заяви від 15.02.2019, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернюх Л.В., ОСОБА_3 заявив про добровільний вихід зі складу засновників та просив вивести його зі складу учасників товариства, про те, що належна йому частка у статутному капіталі товариства, що становить 50% та становить 30 000,00 грн повністю передати у розпорядження товариства, про те, що з моменту прийняття рішення Загальних зборів учасників товариства вважати ОСОБА_3 таким, що вибув зі складу засновників товариства; рішення Загальних зборів засновників товариства від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5 про вихід ОСОБА_3 зі складу засновників та про передачу частки ОСОБА_3 у розпорядженні товариства;

- відсутність судового рішення про скасування цих правочинів,

Спростовують твердження суду про необхідність здійснення реєстраційної дії для підтвердження виключення ОСОБА_3 з числа учасників товариства.

Скаржник вказує на порушення своїх корпоративних прав, зокрема права на управління та отримання прибутку, оскільки:

- після відчуження 05.02.2021 ОСОБА_3 частки у розмірі 50% статутного капіталу товариства, що не є його власністю;

- врахуванням заяви ОСОБА_3 від 15.02.2019, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернюх Л.В., про добровільних вихід зі складу засновників, якою він просив вивести його зі складу учасників товариства, а належну йому частку у статутному капіталі товариства, що становить 50% повністю передати у розпорядження товариства;

- рішенням Загальних зборів засновників товариства від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5 про визнання того, що ОСОБА_1 володіє у товаристві 100% статутного фонду в розмірі 60 000,00 грн.

Скаржник зазначає, що вищевказані правочини, що направлені на передачу частки у розмірі 50% статутного капіталу товариства, - є такими, що порушують вказані вище його права.

На думку скаржника, враховуючи викладене вище, позивач дійшов обґрунтованого висновку, який не спростовано судом першої інстанції, що більш вірогідною є та обставина, що ОСОБА_3 не мав права володіти та розпоряджатись 50% частки у статутному капіталі товариства у статутному капіталі товариства, після 15.02.2019, у зв`язку із чим, ОСОБА_3 , відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ "Про товариства з обмеженою відповідальністю", не мав права у будь-який спосіб відчужувати частку, яку не мав та від якої відмовився, тому спірний договір купівлі-продажу від 05.02.2021 та похідних від нього акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства - були укладені з недодержанням вимог, необхідних для чинності таких правочинів, передбачених ч. 2 ст. 203 ЦК України, з огляду на що вони підлягають визнанню недійсними.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання правочинів недійсними, то задоволенню підлягає і похідна від них вимога - скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі, оскільки вона була наслідком оспорюваних та визначених судом недійсними правочинів (договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі частки в статутному капіталі).

На думку скаржника, суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам позивача у частині заперечення визнання права власності ОСОБА_3 на 50% частки у статутному капіталі товариства, а лише констатував, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 про вихід зі складу учасників та передання його частки на користь товариства, тобто, не досліджено підстав набуття ним такої частки у статутному капіталі товариства, зокрема, укладення відповідного цивільного-правового правочину.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що скаржник помилково вважає, що має право на 100% статутного капіталу товариства, оскільки протокол № 5 від 15.02.2019 та заява від 15.02.2019 не створюють жодних правових наслідків, тому як не зареєстровані у встановленому законом порядку. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що формальних обмежень для відчуження частки у взаємозв`язку із поданням заяви про вихід зі складу учасників товариства, навіть в контексті прийнятого загальними зборами товариства рішення від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5, не було, оскільки державна реєстрація виходу зі складу учасників проведена не була, отже діючий учасник продовжував бути учасником товариства, і учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу, однак, жодних документів для вчинення реєстраційних дій скаржником не подавалось.

Відповідач зазначає, що скаржник помилково вважає, що учасник товариства може уступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства, виключно за згодою решти учасників товариства, посилаючись на пункт 10.1 Статуту товариства.

Також відповідач зазначає про те, що для правильного вирішення справи, перевірка судом дотримання вимог щодо забезпечення переважного права на придбання частки у разі її відчуження не є необхідним, адже це має відношення до зовсім іншого способу захисту права та розглядуваним предметом позову не охоплюється.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести для отриманням правової допомоги, у зв`язку із розглядом даної справи, складає 15 000,00 грн.

Третьою особою не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи письмових пояснень

Позивач у письмових поясненнях, поданих до суду 12.10.2023, вважає, що якщо відповідач не надасть до 30.10.2023 повну документацію "Звіту" з усіма додатками, апеляційний суд має усі підстави вважати вказану у договорі купівлі-продажу вартість оцінки 1 525 164,60 грн недостовірною, а сам договір недійсним, що автоматично призводить до визнання недійсним супутнього з ним акту приймання-передачі та відміни реєстраційної дії, здійсненої 05.02.2021 у ЄДРПОУ по зміні складу учасників і їх статутних часток.

Також позивача вважає, що приватним нотаріусом порушено його права, гарантовані чинним законодавством України.

У письмових поясненнях, поданих до суду 02.11.2023, позивач звертає увагу на спільне звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 25.09.2019 до УСБ СБУ у Київській області, в якій зазначено про те, що: діючи за попередньою змовою, з корисних мотивів, вказані особи (брати ОСОБА_2 ) тривалий час вимагають від нас засновників ТОВ, код 13732845, діючи через ОСОБА_3 , надати їм на руки пакет документів, щоб ми попередньо їх підписали, а далі вони оформлять їх нотаріально, щоб ми "добровільно" переоформили на ОСОБА_2 безкоштовно 100% статутного капіталу ТОВ. При цьому у агресивній формі погрожують нам та нашим близьким фізичною розправою, погрожують посадити за грати, поки ми не підпишемо нотаріально вказаний пакет "документів".

Також позивач вказує на зауваження за договором купівлі-продажу 50% статутної частки товариства від 05.02.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме: у договорі не виконана вимога, згідно ст. 662 ч. 2 ЦК України, а саме: відсутній перелік додатків, які одночасно з договором продавець передає покупцю; у разі, якщо ОСОБА_3 надав би загальним зборам докази, що він вносив би до товариства будь-яке належне йому майно, то товариство ( ОСОБА_1 ) (за ч. 2 ст. 20 Статуту) не заперечували б тому, щоб це своє майно він би забрав, як то прописано у ст. 168 ГК України; крім того, у додатках до цього договору від 05.02.2021 потрібно було надати, згідно із чинним законодавством письмові повноваження видати ОСОБА_3 та заяву учасника ОСОБА_1 про відмову від свого пріоритетного права придбати частку, вдруге "вибуваючого" із учасників ОСОБА_3 ; заяву "покупця" ОСОБА_2 про бажання придбати частку ОСОБА_3 та вступити до учасників товариства, заручившись згодою ОСОБА_1 .

Відсутність викладеного вище було зафіксовано станом на 15.07.2021 слідчим відділом Фастівського районного управління поліції, яке прийняло "Постанову про закриття кримінального провадження", яка була підтримана Фастівською окружною прокуратурою Київської області та набрала законну силу.

Позивач зазначає, що у даний час, як керівник товариства, працює з метою доведення до держреєстрації, у порядку, встановленому ст. 15, 16 ЦК України, з метою повернення майна із чужого незаконного володіння, відновлення роботи підприємства з метою поповнення державного бюджету України та підтримки територіальної громади.

Також у письмовому поясненні позивач просить ухвалити додаткове рішення у справі № 911/1263/22, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвокатів, згідно із наданими документами у розмірі 73 071,77 грн, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 та задовольнити позовні вимоги.

У промові, в порядку ст. 218 ГПК України, відповідач зазначає, що твердження скаржника є абсолютно необгрунованими, нічим не підтвердженими та такими, що не відповідають дійсності, а намагання скаржника зводяться до переоцінки обставин справи, а рішення місцевого господарського суду ухвалено з додержанням всіх норм матеріального і процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/1263/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 в засіданні 03.10.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом передачі судової справи між суддями від 02.10.2023, для розгляду справи № 911/1263/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 прийнято справу № 911/1263/22 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

У судовому засіданні оголошено перерву до 07.11.2023.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, зміну складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/1263/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Позивач у судовому засіданні 07.11.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.11.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із Статутом Товариства, затвердженого рішенням загальних зборів засновників товариства від 25.06.2007 № 4, засновниками товариства є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яким кожному належить частка у статутному капіталі Товариства у розмірі по 50%.

Статутом встановлено наступне:

- для забезпечення діяльності Товариства за рахунок внесків учасників створюється Статутний фонд Товариства у розмірі 60000 гривень (пункт 4.1. Статуту);

- розміри внесків учасників у статутний фонд: ОСОБА_1 - 50 відсотків Статутного фонду, що становить 30000 гривень і дорівнює 50 відсоткам голосів у зборах учасників; ОСОБА_3 - 50 відсотків статутного фонду, що становить 30000 гривень і дорівнює 50 відсоткам голосів у зборах учасників (пункт 4.2. Статуту);

- учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах; в) вийти з товариства за власним бажанням (пункт 7.1. Статуту);

- учасник товариства може за згодою решти учасників уступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства, а якщо інше не передбачено установчими документами, то і третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому погодженому між ними розмірі (пункт 10.1. Статуту);

- передача частки (її частини) третім особам можлива тільки після повного внесення вкладу учасником, який її відступає (пункт 10.2. Статуту);

- при передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї прав та обов`язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково (пункт 10.3. Статуту);

- частка учасника товариства після повного внесення ним вкладу може бути придбана цим товариством. У цьому разі воно зобов`язане передати її іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року. Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі проводяться без урахування частки, придбаної товариством (пункт 10.4. Статуту);

- вищим органом товариства є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників (пункт 13.1 Статуту);

- до виключної компетенції зборів учасників належать питання, зокрема: внесення та затвердження змін і доповнень до статуту товариства, збільшення та зменшення статутного фонду; вирішення питання про придбання товариством частки учасника (розділ 14 Статуту).

Рішенням загальних зборів засновників Товариства від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5, з наступним порядком денним: 1) про вихід ОСОБА_3 зі складу засновників; 2) про передачу частки ОСОБА_3 у розпорядження МП ТОВ "Маркет"; 3) про оформлення частки вибувшого засновника на ОСОБА_1 ; 4) про затвердження ОСОБА_1 одноосібним кінцевим бенефіціаром власником МП ТОВ "Маркет", вирішено:

- по першому питанню - задовольнити заяву ОСОБА_3 про виведення його зі складу засновників МП ТОВ "Маркет";

- по другому питанню - частку у розмірі 50% статутного фонду вартістю 30000 гривень прийняти у повне розпорядження МП ТОВ "Маркет";

- по третьому та четвертому питанню - частку статутного фонду 50% вартістю 30000 гривень, яка перейшла у повне розпорядження МП ТОВ "Маркет" оформити на ОСОБА_1 .

З тексту протоколу вбачається, що засновники Товариства по п. п. 3, 4 постановили визнати, що ОСОБА_1 володіє у МП ТОВ "Маркет" 100% статутного фонду в розмірі 60000 гривень, з огляду на що з 15.02.2019 ОСОБА_1 вважається одноосібним кінцевим бенефеціарним власником МП ТОВ "Маркет".

Згідно із заявою від 15.02.2019, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернюх Л.В., ОСОБА_3 заявив про добровільний вихід зі складу засновників та просив вивести його зі складу учасників Товариства, а належну ОСОБА_3 частку у статутному капіталі Товариства, що становить 50% та становить 30000,00 гривень, повністю передано у розпорядження Товариства. З моменту прийняття рішення загальних зборів учасників Товариства вважати ОСОБА_3 таким, що вибув зі складу засновників Товариства.

ОСОБА_3 складено заповіт, що посвідчений 12.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Гришко Н.В., яким належну ОСОБА_3 частку в статутному капіталі Товариства заповіщено ОСОБА_2 .

Листом від 28.12.2020 ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про намір продажу належної йому частки у розмірі 50% статутного капіталу Товариства, ринкова вартість якої становить 1525164,50 гривень.

Факт надсилання вказаного листа на адреси ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) підтверджується описами вкладення у лист від 02.01.2021.

Між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) 05.02.2021 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет" (надалі - договір), за умовами якого:

- продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність вклад в статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет" (далі - Товариство) (), статутний капітал якого складає 30000 гривень, та зобов`язується сплатити за неї належну грошову суму згідно з умовами даного договору (пункт 1);

- вклад, що відчужується продавцем становить 50 відсотків, що складає 30000 гривень. Вклад, що відчужується сплачений продавцем повністю та належний йому на праві власності, на підставі статуту Мале підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет" (пункт 2);

- в результаті придбання частки за цим договором, покупець отримує у власність 50% статутного капіталу, що складає 30000 гривень (пункт 4);

- покупець здійснює оплату згідно договору в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок продавця протягом 3 банківських днів з дати підписання цього договору (пункт 5).

За актом приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства від 05.02.2021 (надалі - акт), складеного у зв`язку із укладенням 05.02.2021 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет", справжність підписів яких посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Морач Т.О., ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 50%, яка в грошовому еквіваленті становить 30000 гривень, а сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у акті частки у статутному капіталі Товариства (пункти 1, 2 акту).

На виконання умов договору купівлі-продажу від 05.02.2021 ОСОБА_2 перерахував на користь ОСОБА_3 1525164,50 гривень, в якості оплати 50% частки статутного капіталу Товариства, що підтверджується платіжним дорученням від 08.02.2021 № 45.

Листом від 16.02.2021, адресованого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з огляду на укладення 05.02.2021 договору купівлі-продажу частки статутного капіталу та на необхідність внесення змін до статутних документів, повідомив про скликання загальних зборів Товариства 19.03.2021 о 14 год. 00 хв., з наступним порядком денним: 1) затвердження статуту Товариства у новій редакції; 2) звільнення директора ОСОБА_1 з займаної посади; 3) призначення директора товариства.

В якості доказів надсилання вказаного листа на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відповідачем надано поштову накладну АТ "Укрпошта" від 16.02.2021.

Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 04.03.2021 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .

Рішенням одноособового учасника (власника) Товариства ( ОСОБА_1 ) від 13.04.2021 вирішено: 1) вступити в права, як одноосібний кінцевий бенефіціар власник Товариства, у котрого 100% статутного фонду Товариства, що має вартість 60000 грн; 2) затвердити нову редакцію Статуту із внесеними змінами та провести державну реєстрацію; 3) провести державну реєстрацію необхідних змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до чинного законодавства.

На переконання позивача, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства та вчинений на підставі цього договору акт приймання-передачі частки підлягають визнанню судом недійсними, оскільки вказані правочини вчинені ОСОБА_3 під впливом психологічного насильства з боку покупця - ОСОБА_2 , а також без дійсного волевиявлення останнього на відчуження своїх корпоративних прав на користь ОСОБА_2 .

Окрім іншого позивач зауважує, що станом на дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 вже не міг вважатися учасником Товариства та розпоряджатися своєю часткою в статутному капіталі, при цьому ОСОБА_1 ніколи не надавав згоди ОСОБА_3 на відчуження належної йому частки на користь ОСОБА_2 . Зазначена обставина, на думку позивача, додатково свідчить, що оспорюваний договір порушує як права ОСОБА_1 , так і вимоги статуту Товариства, зокрема розділи 10, 13 та п. 14.2. Статуту Товариства.

Також, вимога про скасування реєстраційної дії, як вказує позивач, відновить правове становище, що існувало до порушення прав заявника, що своєю чергою дозволить позивачу провести реєстраційні дії пов`язані зі зміною складу засновників, які не були здійснені раніше, а саме щодо виключення ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У ст. 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 (№ 3-449гс16) та підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлено у статті 203 Цивільного кодексу України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Згідно приписів ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Статтею 178 ЦК України встановлено, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Положеннями ст. 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частиною 1 ст. 167 ГК України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із положеннями ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю": (2) учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників; (3) рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом; (4) якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою. (5) учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.

Стаття 25 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" встановлює порядок набуття товариством частки у власному статутному капіталі.

Так, положеннями названої статті визначено, що товариство має право придбавати частки у власному статутному капіталі без його зменшення на розмір такої частки лише за умови, що на день такого придбання товариство сформує резервний капітал у розмірі ціни придбання викупленої частки, який не може використовуватися для здійснення виплат на користь учасників такого товариства (ч. 1). Відплатний договір про набуття товариством частки у власному статутному капіталі укладається лише за одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства (ч. 2). Частки, що належать товариству, не враховуються при визначенні результатів голосування на загальних зборах учасників при розподілі прибутку товариства, а також при розподілі майна товариства у разі його ліквідації (ч. 3). У разі придбання частки (частини частки) учасника самим товариством без зменшення статутного капіталу товариства воно зобов`язане здійснити відчуження такої частки відплатно не пізніше ніж через один рік з дня придбання частки (частини частки) (ч. 4).

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Справжність підписів учасників, які голосували за рішення, зазначені у підпунктах "а" і "б" цієї частини, засвідчується нотаріально. Якщо у випадках, передбачених законом (смерть учасника, реорганізація тощо), таке рішення приймається без урахування голосів учасника у зв`язку з настанням певної обставини, подається також доказ настання такої обставини (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ).

Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "в" цієї частини, засвідчується нотаріально. Разом з таким документом подається доказ набуття права на спадщину або доказ правонаступництва (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ). Якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вступ до товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "г" цієї частини, засвідчується нотаріально. Якщо відповідно до закону або статуту товариства вимагається згода інших учасників на вихід з товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.

Справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "ґ" цієї частини, засвідчується нотаріально. Одночасно може бути надана довідка про формування резервного капіталу товариства.

Способами зміни складу учасників товариства, застосовними до розглядуваної справи є вихід учасника, придбання за відплатним договором його частки самим товариством, вчинення правочину щодо відчуження належної учаснику товариства частки на користь третіх осіб.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про вихід зі складу учасників та передання його частки на користь Товариства. Вирішення цього питання оформлено протоколом загальних зборів учасників Товариства від 15.02.2019 № 5.

Проте, поєднання таких способів припинення участі у товаристві (вихід та придбання частки учасника товариством) з огляду на наведені вище приписи законодавства є недопустимим, адже для виходу зі складу учасників достатньо звернутися із заявою про вихід, коли як для придбання частки самим товариством необхідно вчинити відплатний правочин щодо частки, натомість, з огляду на відсутність в заяві ОСОБА_3 ознак правочину щодо відплатного відчуження частки на користь Товариства, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність можливості дійти висновку про те, що такий правочин між сторонами було вчинено, як відсутні докази і того, що набута Товариством частка ОСОБА_3 за відплатним правочином була в наступному відчужена на користь ОСОБА_1 .

Щодо виходу зі складу учасників Товариства, то, як вбачається зі змісту ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", особа вважається такою, що вийшла зі складу учасників з дня державної реєстрації такого виходу в ЄДР.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, державна реєстрація виходу ОСОБА_6 зі складу учасників Товариства проведена не була, що дає підстави для висновку про те що, на момент вчинення оспорюваних правочинів з відчуження частки на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був власником частки Товариства у розмірі 50%, та, відповідно, міг здійснити її відчуження на користь іншої особи, доказів на спростування зазначеного, позивачем не надано.

Твердження позивача про те, що під час вчинення оспорюваних правочинів було порушено і порядок його укладення в сенсі того, що не було отримано попередню згоду чи відмову ОСОБА_1 від свого переважного права на придбання частки судом відхиляються, а заперечення відповідача про те, що відповідне повідомлення про намір здійснити таке відчуження все ж направлялося на його адресу судом до уваги не береться та не перевіряється, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" захист інтересів особи, у разі вчинення правочину із порушенням права переважної купівлі частки здійснюється у спосіб подання позову про переведення прав та обов`язків покупця, а не у спосіб подання позову про визнання правочину недійсним. Тобто для правильного вирішення цієї справи перевірка судом дотримання вимог щодо забезпечення переважного права на придбання частки у разі її відчуження не є необхідним, адже це має відношення до зовсім іншого способу захисту права та розглядуваним предметом позову не охоплюється.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується те, що державна реєстрація виходу зі складу учасників проведена не була, тому ОСОБА_3 продовжував бути учасником товариства, у зв`язку із чим було відсутнім формальне обмеження для ОСОБА_3 для відчуження його частки на користь ОСОБА_2 у взаємозв`язку із поданням першим заяви про вихід зі складу учасників товариства, навіть в контексті прийнятого загальними зборами Товариства рішення від 15.02.2019, оформленого протоколом № 5.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги факт смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із чим неможливо встановити наявність або відсутність у нього волевиявлення на вчинення спірних правочинів, з огляду на недоведеність ОСОБА_1 права на частку, як недоведеність і охоронюваного законом інтересу, адже останній не став власником частки ОСОБА_7 , в порядку його виходу зі складу учасника, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про неможливість надати оцінку правочинам, стороною яких ОСОБА_1 не є, а твердження позивача про те, що ОСОБА_3 не мав волевиявлення на відчуження належної йому частки або вчинив спірні правочин під впливом психологічного тиску є недоведеним.

Крім того, визнання правочину недійсним з мотивів вчинення його за відсутності волевиявлення відчужувача, чи коли його волевиявлення було обумовлено тиском фізичного або психологічного характеру може призвести лише до наслідків, які передбачають поновлення прав саме такого відчужувача, які існували станом на момент вчинення спірних правочинів, натомість дослідження цих обставин та їх оцінка за позовом саме ОСОБА_1 унеможливлені з огляду на встановлену недоведеність приналежності останньому захищуваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Тобто, за наслідками прийнятих Товариством рішень від 15.02.2019, оформлених протоколом № 5, неможливо дійти висновку, що ОСОБА_3 вийшов зі складу учасників товариства, оскільки, як вже зазначалось, державна реєстрація такого виходу не була проведена, крім того, відсутні належні та допустимі докази того, що частка ОСОБА_3 була придбана самим Товариством, оскільки в матеріалах справи відсутній відповідний відплатний правочин з цього питання, як відсутній в матеріалах справи і правочин щодо подальшого відчуження Товариством частки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , що зумовлює висновки суду про відмову у задоволені позову як з підстав недоведеності наявності у ОСОБА_1 захищуваного права чи охоронюваного законом інтересу, так і з огляду на недоведеність позовних вимог в контексті відсутності у ОСОБА_3 волевиявлення на вчинення такого правочину чи що його волевиявлення було обумовлено фізичним або психологічним тиском.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Верховний Суд вже неодноразово зазначав, що відповідно до пунктів "д" та "е" п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" особа, яка вважає себе власником частки, що незаконно вибула з її володіння, має звертатися до володільця частки (особи, вказаної як власник в ЄДР) з позовом про стягнення частки (витребування частки з чужого незаконного володіння) або позовом про визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 17.12.2019 у справі № 927/97/19, від 18.03.2020 у справі № 466/6221/16-а). Саме такий спосіб захисту є належним, адже судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення такої вимоги є підставою для внесення відповідних змін до ЄДР.

Так, позивач вважає себе власником 100% статутного капіталу Товариства та, що частка у розмірі 50% вибула з його володіння внаслідок вчинення незаконного правочину між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак, визнання недійсним оспорюваних правочинів мало б призвести до повернення частки у розмірі 50% у власність саме ОСОБА_3 , а не позивача, що не відновить прав позивача, про порушення яких стверджує останній.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що за наслідками прийнятих Товариством рішень від 15.02.2019, оформлених протоколом № 5, неможливо дійти висновку, що ОСОБА_3 вийшов зі складу учасників товариства, оскільки, як вже зазначалось, державна реєстрація такого виходу не була проведена, крім того, відсутні належні та допустимі докази того, що частка ОСОБА_3 була придбана самим Товариством, оскільки в матеріалах справи відсутній відповідний відплатний правочин з цього питання, як відсутній в матеріалах справи і правочин щодо подальшого відчуження Товариством частки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , що зумовлює висновки суду про відмову у задоволені позову як з підстав недоведеності наявності у ОСОБА_1 захищуваного права чи охоронюваного законом інтересу, так і з огляду на недоведеність позовних вимог в контексті відсутності у ОСОБА_3 волевиявлення на вчинення такого правочину чи що його волевиявлення було обумовлено фізичним або психологічним тиском, а також з огляду на те, що належним способом захисту є звернення позивача до володільця частки (особи, щодо якої у ЄДР містяться відомості як про власника спірної частки) з позовом про витребування частки із чужого незаконного володіння, натомість обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22.

Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі "Hirvisaari v. Finland" ("Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32).

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі № 911/1263/23, відсутні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/23 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2023 у справі № 911/1263/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 911/1263/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 06.12.2023, зокрема, у зв`язку із знаходженням колегії суддів на підготовці для підтримання кваліфікації у НСШУ з 13.11.2023 по 17.11.2023, перебування суддів Ткаченка Б.О. (08.11.2023 та 10.11.2023) та Гаврилюка О.М. (23.11.2023) у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко