ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023м. ХарківСправа № 922/3336/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Собур Юлії Олександрівни, м. Харків
до Комунального підприємства "Харківжитлобуд", м. Харків
про та зустрічний позов до про стягнення 212850,30 грн Комунального підприємства "Харківжитлобуд", м. Харків Фізичної особи-підприємця Собур Юлії Олександрівни, м. Харків визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Собур Юлія Олександрівна, м. Харків звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківжитлобуд", м. Харків, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 212850,30 грн за отриманий товар згідно договору № 2 від 03 квітня 2023 року. Також просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 липня 2023 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Собур Юлії Олександрівни, м. Харків до Комунального підприємства "Харківжитлобуд", м. Харків про стягнення 212850,30 грн - залишено без руху; надано позивачу строк 7 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви; інформації щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі (3192,75 грн).

17 серпня 2023 року Фізичною особою - підприємцем Собур Юлією Олександрівною усунено недоліки, шляхом надання до суду інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви; інформації щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі (3192,75 грн).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/3336/23 та ухвалено розгляд справи № 922/3336/23 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

12 вересня 2023 року через канцелярію суду Комунальним підприємством "Харківжитлобуд" подано зустрічну позовну заяву (вхідний № 24588) до Фізичної особи-підприємця Собур Юлії Олександрівни, в якій Комунальне підприємство "Харківжитлобуд" просить суд визнати недійсним договір № 2 від 03 квітня 2023 року, укладений між Фізичною особою - підприємцем Собур Юлією Олександрівною та Комунальним підприємством "Харківжитлобуд".

В обґрунтування зустрічного позову Комунальне підприємство "Харківжитлобуд" посилається на те, що договір № 2 від 03 квітня 2023 року, укладений з порушенням вимог статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року, а саме не було проведено встановленої законом процедури закупівлі товарів, робіт та послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначених Законом України "Про публічні закупівлі" за бюджетні кошти, що є підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву Комунального підприємства "Харківжитлобуд", м. Харків до Фізичної особи-підприємця Собур Юлії Олександрівни, м. Харків про визнання недійсним договору для спільного розгляду з первісним позовом по справі № 922/3336/23; об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, ухвалено перейти до розгляду справи № 922/3336/23 за правилами загального позовного провадження та почато у справі № 922/3336/23 підготовче провадження і призначити підготовче засідання на 09 жовтня 2023 року о 12:40 годин.

09 жовтня 2023 року через канцелярію суду, Комунальним підприємством "Харківжитлобуд" подано клопотання (вхідний № 27332) про долучення до матеріалів справи документів, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи надані документи.

Протокольною ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року, на підставі статтей 177, 181, пункту 3 частини 2 статті 183, статті 232 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 06 листопада 2023 року о 13 годин.

Протокольною ухвалою суду від 06 листопада 2023 року, на підставі пункту 3 частини 2 статті 185, статті 232 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 листопада 2023 року о 13:20 годин.

14 листопада 2023 року через канцелярію суду, Комунальним підприємством "Харківжитлобуд" подано письмові пояснення (вхідний № 31087), які суд приймає та долучає до матеріалів справи.

20 листопада 2023 року через канцелярію суду, Фізичною особою - підприємцем Собур Юлією Олександрівною подано клопотання (вхідний № 32278) про розгляд справи без її участі, яке суд задовольняє та долучає до матеріалів справи.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, у наданому клопотанні просить суд розглядати справу без участі Фізичної особи - підприємця Собур Юлії Олександрівни за наявними в матеріалах справи документами.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

03. квітня 2023 року між Фізичною особою - підприємцем Собур Юлією Олександрівною (позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом, постачальником) та Комунальним підприємством "Харківжитлобуд" (відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом, покупцем) було укладено договір № 2 щодо постачання будівельних матеріалів, за яким постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність покупця будівельні матеріали за ціною, кількістю, в асортименті відповідно до Спеціфикації до вище зазначеного договору, яка є (додаток №1) невід`ємною його частиною, а покупець зобов`язаний прийняти і оплатити відповідно до умов договору №2 товар, зазначений за кодом ДК 021:2015: 44110000-4 - конструктивні матеріали (арматура, гідроізоляція, клейова суміш, труба, цемент) ДК 021:2015: 44530000-4 кріпильні деталі (гвинт, само різ); ДК 021:2015: 4483000-7 мастикі, шпаклівки, замазки та розчинники (грунт, шпаклівка), ДК 021:2015: 44810000-1 фарби (емаль, фарба в/д).

Відповідно до пункту 3.1. договору строк поставки товару складає 10 (десять) календарних днів з моменту його підписання сторонами. Поставка здійснюється за адресою (місце поставки) м.Харків, в`їзд Рибасівський, 5/7.

Згідно пункту 2.1. договору ціна договору визначається договірною ціною і складає 212 850,30 грн. без ПДВ, та визначається Специфікацією (додатком №1).

Пунктом 2.4. договору встановлено, що розрахунки за договором проводяться шляхом перерахування покупцем коштів на поточний рахунок постачальника на підставі видаткової накладної підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками сторін (в разі наявності), протягом 10 банківських днів шляхом післяплати.

На виконання умов договору, позивачем за первісним позовом своєчасно поставлені будівельні товари, що підтверджується наданим до матеріалів справи актом видатковою накладної № МОЧ-0003774 від 03 квітня 2023 року, яку підписано уповноваженими представниками сторін.

За таких обставин, оплата виконаних робіт мала бути здійснена замовником не пізніше 17 квітня 2023 року (з урахуванням вихідних та святкових днів).

Як стверджує позивач за первісним позовом у позовній заяві, відповідач за первісним позовом належним чином свої зобов`язання з оплати виконаних робіт не виконав, у зв`язку з чим його заборгованість складає 212 850,30 грн.

Відповідач за первісним позовом просить суд визнати недійсним договір № 2 від 03 квітня 2023 року з огляду на його укладення сторонами з порушенням статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року, а саме без дотримуватися принципів та процедур здійснення публічних закупівель робіт та послуг.

В обґрунтування своєї позиції відповідач за первісним позовом зазначає, що Комунальне підприємство "Харківжитлобуд" є підприємством, яке створено з метою забезпечення потреб територіальної громади в утриманні житлового фонду комунальної власності, підтримання на належному рівні житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов проживання, його діяльність фінансується в тому числі за рахунок коштів місцевого бюджету м. Харкова, крім того, органом управління та власником майна Комунального підприємства "Харківжитлобуд" відповідно до даних ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та статуту підприємства, є орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада Харківської області.

За таких умов, на думку відповідача за первісним позовом, він є спеціальним учасником в цивільно-господарських відносинах, діяльність якого, крім іншого, регулюється Законом України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року, що обумовлює проведення додаткових процедур до/при укладенні господарських договорів. Тобто закупівля товарів яка дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень, має здійснюватися із застосуванням процедури закупівлі, визначеною статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року.

Позивач за первісним позовом не погодився із зазначеною позицією та надав суду відзив на зустрічний позов, у якому зазначив, що Комунальне підприємство "Харківжитлобуд", є підприємством, яке здійснює свою діяльність на комерційній основі та має метою діяльності одержання прибутку, а отже не є замовником у розумінні статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року.

Вирішуючи зустрічний позов та надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин 1 - 3, частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Згідно пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правовідносини, пов`язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлюються Законом України "Про публічні закупівлі", № 922-VIII від 25 грудня 2015 року.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких не перевищує 50 тисяч гривень, замовник повинен дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель та може використовувати електронну систему закупівель, у тому числі електронні каталоги для закупівлі товарів.

Відповідно до частини 10 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом.

Як зазначає відповідач за первісним позовом, та це не заперечується позивачем за первісним позовом, оспорюваний Договір укладено сторонами в загальному порядку без застосування процедур здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад, визначених Законом України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року.

Відповідач за первісним позовом вказує, що він є замовником в розумінні пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому повинен здійснювати закупівлю товару за оскаржуваним договором з дотриманням цього Закону.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача за первісним позовом, з огляду на наступне.

Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що замовники - це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Згідно частин 1 - 5 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року, цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, за умови, що вартість предмета закупівлі (без урахування податку на додану вартість), товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт 1,5 мільйона гривень.

Забороняється укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Суд зазначає, що відповідно до Статуту Комунального підприємства "Харківжитлобуд" (якій діє в останній редакції від 13 березня 2023 року) власником та засновником Підприємства є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради (пункт 1.8 Статуту). Підприємство, як юридична особа, має відокремлене майно, яке передане йому на праві господарського відання, самостійний баланс, розрахункові, поточний, валютні та інші рахунки в банках, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом і штампами (пункт 2.4. Статуту). Підприємство, є самостійним суб`єктом господарювання, діє на комерційній основі та самофінансуванні, відповідає за своїми зобов`язаннями перед партнерами згідно укладених угод, а також перед бюджетом та банками (пункт 2.6 Статуту) Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність

Згідно частини 1 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Відповідно до частини 3 статті 78 Господарського кодексу України, майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Пунктами 6.1., 6.2. Статуту Комунального підприємства "Харківжитлобуд" передбачено, що основним узагальнюючим показником фінансових результатів підприємства є прибуток (доход). Підприємство розпоряджається чистим прибутком, що залишився в його розпорядженні після сплати податків у бюджет, відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 5.2. Статуту Комунального підприємства "Харківжитлобуд" також передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та належить підприємству на праві господарського відання на підставі укладеного договору з Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Згідно пункту 2.5. договору вбачається, що джерелом фінансування закупівлі передбачалися власні кошти покупця, а не із залучених коштів місцевого бюджету м. Харкова.

Крім того, пунктом 2.6 Статуту Комунального підприємства "Харківжитлобуд" передбачено що підприємство є самостійним суб`єктом господарювання. Діє на комерційній основі та самофінансуванні, відповідає за своїми зобов`язаннями перед партнерами згідно укладених угод.

Визначивши Комунальне підприємство "Харківжитлобуд" виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова з наданням послуг ремонту, будівництва та експлуатації будівель, Харківська міська рада поряд з цим визначила діяльність відповідача за первісним позовом, як таку, що здійснюється з метою отримання прибутку на комерційній основі та самофінансуванні.

Тобто, відповідач за первісним позовом, здійснюючи діяльність з наданням послуг ремонту, будівництва та експлуатації будівель в тому числі комунальної власності на конкурентному ринку за власні кошти підприємства має на меті отримання прибутку, який залежить від економічних ризиків і витрат на здійснення такої діяльності.

З урахуванням наведених норм та положень статуту Комунального підприємства "Харківжитлобуд" наданих сторонами доказів, суд погоджується, що відповідач за первісним позовом є підприємством, яке здійснює свою діяльність на комерційній основі, а отже не є замовником у розумінні статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25 грудня 2015 року.

Додатково суд зазначає що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись як з метою одержання прибутку і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Господарський кодекс України розмежовує: господарську комерційну діяльність (підприємництво) - глава 4 Господарського кодексу України; некомерційну господарську діяльність - глава 5 Господарського кодексу України.

Зокрема, згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 52 Господарського кодексу України некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Таким чином, визначальною ознакою господарської комерційної діяльності є наявність у суб`єкта господарювання мети на одержання прибутку.

Саме таку позицію виклав Верховний суд України в Постанові від 29.12.2022р у справі 260/1666/19, а саме зазначив наступне: "Відповідно до частин першої-третьої статті 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Статутний капітал державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу державного комерційного підприємства встановлюється зазначеним уповноваженим. Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у цій справі вірно зазначено, що діяльність юридичних осіб не є промисловою чи комерційною у разі, якщо при забезпеченні певної державної або громадської потреби діяльність підприємств, установ та організацій не орієнтована виключно на одержання прибутку, а забезпечує певну суспільну потребу (функцію держави) та не залежить від економічних ризиків і витрат на неї. Це пов`язано з тим, що держава нормативно, тобто, через нормативно-правові акти, розпорядчі рішення, статути юридичних осіб тощо, визначила мету діяльності таких юридичних осіб, встановила спосіб, умови, ціни, тарифи тощо та здійснює контроль за діяльністю та виконанням публічних функцій, направлених на забезпечення потреб держави та/або територіальної громади. Натомість, діяльність юридичних осіб здійснюється на промисловій чи комерційній основі у разі, якщо потреби держави або територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку, невід`ємною властивістю якого є, зокрема, попит, пропозиція, ціна та конкурентний спосіб. Згідно пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" висновується, що першочергове значення для визначення суб`єкта, на яку поширюється поняття "замовник" в розумінні вказаної норми Закону, має наявність чи відсутність в діяльності конкретної юридичної особи такої ознаки, як здійснення нею діяльності на промисловій чи комерційній основі. Таким чином, застосування критеріїв наявності державної частки в статутному капіталі відповідного суб`єкта та/або використання ним бюджетних коштів (публічних фінансів), повинно здійснюватися лише після аналізу господарської діяльності юридичної особи з метою встановлення в неї наявності або відсутності комерційної чи промислової основи".

Фактичне отримання Комунальним підприємства "Харківжитлобуд" прибутку підтверджується наявними у справі фінансовими звітами позивача за 2020, 2022 роки, що свідчить про ведення позивачем комерційної діяльності та отримання прибутку.

Вищенаведене свідчить, що господарська діяльність позивача за первісним позовом спрямована на одержання прибутку, тобто є комерційною, а тому він не може вважатися замовником в розумінні статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", що виключає поширення норм даного Закону на процедуру укладення оспорюваного договору.

За таких обставин, доводи відповідача за первісним позовом про те, що оспорюваний договір укладено з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі", слід визнати необґрунтованими.

Суд звертає увагу на те, що у статті 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. У належному та правильному вирішенні господарського спору провідне місце посідає дослідження доказів, що містять інформацію щодо обставин даного спору.

Стаття 74 ГПК України, розподіляючи обов`язки щодо доказування, встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України закріплює положення, згідно з якими суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у разі, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №914/1131/18 необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Головним обов`язком суду та взагалі суттю судового провадження є встановлення істинних фактичних обставин у справі. У свою чергу учасники по справі здійснюють відповідні процесуальні дії щодо доведення тих чи інших обставин (фактів) шляхом надання доказів, а вже суд їх повинен об`єктивно оцінити.

У статті 79 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами по справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому як сторона користується стандартами доказування виступає її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Позивачем за зустрічним позовом не наведено жодної обставини, за якої спірний договір може бути визнаний недійсним, судом також при розгляді справи не встановлені обставини, які б свідчили про недійсність спірного договору.

За таких обставин суд вважає, що зустрічні позовні вимоги нормативно та документально не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Стосовно первісних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму за договором постачання одна сторона (постачальник) зобов`язується на свій ризик поставити (передати у власність) певні речі (товари) товари на користь другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти ті та оплатити виконану роботу.

Згідно статтей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статтей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вже зазначалося вище між Фізичною особою - підприємцем Собур Юлією Олександрівною та Комунальним підприємством "Харківжитлобуд" було укладено договір № 2 від 03 квітня 2023 року, відповідно до якого позивачем за первісним позовом було поставлено Комунальному підприємству "Харківжитлобуд" товар на загальну суму 212850,30 грн. Проте, як свідчать матеріали справи, згодом відповідно до укладеної угоди між сторонами 02 жовтня 2023 року сторони зменшили загальну кількість та суму поставленого за договором № 2 від 03 квітня 2023 року товару, а саме: зменшили зобов`язання Фізичної особи - підприємця Собур Юлії Олександрівни з постачання товару та зобов`язання Комунальне підприємство "Харківжитлобуд" щодо сплати вартості товару за договором на суму 114176,92 грн з моменту затвердження цієї угоди. Внаслідок зазначених змін до договору № 2 від 03 квітня 2023 року щодо зменшення взаємних зобов`язань сторін з постачання товару та оплати вартості товару за договором Комунальне підприємство "Харківжитлобуд" на підставі видаткової накладної № 4 від 02 жовтня 2023 року, підписаної сторонами, повернуло Фізичній особі - підприємцю Собур Юлії Олександрівні товар, раніш отриманий від Фізичної особи - підприємця Собур Юлії Олександрівни за договором № 2 від 03 квітня 2023 року в сумі 114176,92 грн. Таким чином сума заборгованості відповідача за первісним позовом за договором № 2 від 03 квітня 2023 року перед Фізичною особою - підприємцем Собур Юлією Олександрівною складає 98673,38 грн.

Згідно частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; відсутній предмет спору; суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 2 від 03 квітня 2023 року в сумі 98673,38 грн. задовольнити, в частині стягнення заборгованості на суму 114176,92 грн провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити частково, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача за первісним позовом покладається судовий збір у розмірі 1480,10 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківжитлобуд" (61089, м. Харків, вул. Біблика, буд. 44А, ) на користь Фізичної особи - підприємця Собур Юлії Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 98673,38 грн боргу за отриманий товар згідно договору № 2 від 03 квітня 2023 року та 1480,10 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача за первісним позовом 114176,92 грн боргу.

У зустрічному позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17 5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "30" листопада 2023 р.

Суддя П.В. Хотенець