ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. Справа№ 910/11772/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023

у справі № 910/11772/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТЕКС ЦЕНТР"

про стягнення 70 335,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕКС ЦЕНТР» на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» борг за непоставлений товар у розмірі 59 374,62 грн., пеню у розмірі 8 578,71 грн., 3% річних у розмірі 4,88 грн. та судовий збір у розмірі 2 397,39 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник позивача 16.02.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕКС ЦЕНТР» про стягнення 70 335,00 грн, який обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором закупівлі товару № 243-22 від 18.07.2022 в частині поставки не у повному обсязі оплаченого позивачем товару.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним у відповідності до умов договору було сплачено на рахунок відповідача 100% передоплати за товар у розмірі 249 998,40 грн, проте відповідачем в порушення умов договору здійснено лише часткову поставку товару на суму 190 623,78 грн, а вартість недопоставленого товару складає 59 374,62 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині дотримання строків поставки товару, позивачем заявлено до стягнення, крім основного боргу, пеню у розмірі 8660,04 грн, інфляційні у розмірі 1781,24 грн та 3% річних у розмірі 519,60 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕКС ЦЕНТР» на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» борг за непоставлений товар у розмірі 59 374,62 грн., пеню у розмірі 8 578,71 грн., 3% річних у розмірі 4,88 грн. та судовий збір у розмірі 2 397,39 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що:

- сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язання зі своєчасної поставки за договором, так п.7.2 договору стосується саме порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасної поставки товару та не стосується повернення попередньої оплати, з огляду на що, позивачем неправильно визначено період, за який нараховується пеня на підставі п.7.. договору, оскільки правильним періодом прострочення відповідачем виконання негрошового зобов`язання з поставки товару у даному випадку є період з 02.08.2022 по 23.10.2022;

- у зв`язку з виникненням у відповідача грошового зобов`язання лише з 24.10.2022, суд першої інстанції дійшов висновку, що прострочення відповідачем саме грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати відбулося, починаючи з указаної дати, тому 3% річних підлягають стягненню лише за 24.10.2022;

- щодо стягнення інфляційних витрат за період з серпня по вересень 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки позивачем визначено період нарахування, за який у відповідача було наявне негрошове зобов`язання з поставки товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" вважає рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставами для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат, з огляду на наступне:

- суд першої інстанції визначив правильним періодом прострочення відповідачем виконання не грошового зобов`язання з поставки товару у даному випадку період з 02.08.2022 по 23.10.2022, отже, один день 24 жовтня судом не було взято в розрахунок, що призвело до зменшення правомірно нарахованої пені на 81,33 грн.;

- суд першої інстанції дійшов висновку про неузгодження положеннями договору питання повернення попередньо сплаченої грошової суми (авансу) за поставку товару, але не застосував приписи матеріального права, а саме ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України;

- правовідношення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України;

- претензію №1541/07 від 22.09.2022 не можна визначати тим критерієм, від якого повинно відбуватися нарахування штрафних санкцій чи міри відповідальності, так як за положеннями статей 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належно відповідно до умов договору та вимог законодавства;

- суд першої інстанції без належного правового обґрунтування розділив позовні вимоги на майнові та грошові, та за умови такого поділу визначив певні критерії, якими фактично розмежував нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11772/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/11772/22.

06.03.2023 матеріали справи № 910/11772/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22; вирішено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

18.07.2022 між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТЕКС ЦЕНТР» (постачальник) укладено договір закупівлі товару № 243-22 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити: Квадрат 35 сталь 3, г/к (код за ДК 021:2015-14620000-3 - Сплави) (надалі - товар).

Найменування, асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру визначена сторонами у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), яка є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору становить 249998,40 грн, у тому числі ПДВ - 41666,40 грн.

Пунктом 4.1. договору визначено, що покупець проводить оплату товару шляхом 100% передоплати згідно рахунку.

Термін поставки товару: до 01.08.2022 (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору місце поставки товару - провулок Дежньова, 9, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Центрально-Міський район, 50000.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками, діє до 31.12.2022 з дати його підписання, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та наданих гарантій (п. 11.1 Договору).

Також, 18.07.2022 сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, у якій визначено найменування товару: Квадрат 35 ст. 3, г/к ГОСТ 2591-2006, вартістю 249 998,40 грн з ПДВ.

Позивачем сплачено на користь відповідача 100% передоплати за товар у розмірі 249 998,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1832 від 20.07.2022, призначення платежу «За квадрат, зг. рах. №АЦ-908 від 19.07.2022, дог. №243-22 від 18.07.2022, не потреб. конкурсу, в т.ч. ПДВ 20% - 41666,40 грн.».

Водночас, із видаткової накладної №АЦ-0908-01 від 09.08.2022 вбачається, що відповідачем фактично поставлено товару згідно умов договору на суму 190 623,78 грн.

Тобто, відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, оскільки увесь обсяг товару, передбачений умовами договору, не поставив, а саме, на суму 59374,62 грн.

Як зазначає позивач, останній неодноразово звертався до відповідача листами з проханням поставити товар на суму 59374,62 грн або повернути зазначені кошти на рахунок позивача. Проте, судом першої інстанції не взято до уваги вказані листи, а саме: №1708/10 від 17.08.2022 та №0109/10 від 01.09.2022, оскільки відсутні докази направлення їх відповідачу.

22.09.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією № 151/07 (поштове відправлення 519), у якій просив виконати у місячний термін належним чином зобов`язання за договором поставки (закупівлі товару) №343-22 від 18.07.2022 та зробити поставку товару - квадрату 35 сталь 3, г/к в кількості 0,950 т. на суму 59 374,62 грн, який був сплачений 20.07.2022 за рахунком №АЦ-0000908 від 19.07.2022, з одночасною сплатою суми пені, нарахованої за прострочення поставки товару з 02.08.2022 по 08.08.2022 в розмірі 2397,24 грн, та у разі нездійснення допоставки товару, переказати (повернути) на рахунок покупця суму грошових коштів за недопоставлений товар у розмірі 59374,62 грн.

Відповіді на зазначену претензію матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив поставку товару у повному обсязі та не здійснив повернення суми попередньої оплати, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 59 374,62 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Одночасно місцевим господарським судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних задоволено позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 8 578,71 грн., 3% річних у розмірі 4,88 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 не переглядається апеляційним судом в частині стягнення боргу за непоставлений товар у розмірі 59 374,62 грн., оскільки не оскаржується в апеляційному порядку в даній частині.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 8660,04 грн (згідно розрахунку позивача нарахування здійснено на суму 249998,40 грн. за період з 02.08.2022 по 08.08.2022, на суму 59374,62 грн. за період з 09.08.2022 по 24.10.2022).

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства штрафні санкції можуть бути застосовані для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18).

Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18).

Відповідно до статей 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.2. договору сторонами узгоджено, що у випадку порушення зобов`язання щодо строку поставки товару постачальник сплачує на рахунок покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погоджується апеляційний суд, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язання зі своєчасної поставки за договором.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, вказаний пункт договору стосується саме порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасної поставки товару та не стосується повернення попередньої оплати.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.09.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією № 151/07 (поштове відправлення 519), у якій просив виконати у місячний термін належним чином зобов`язання за договором поставки (закупівлі товару) №343-22 від 18.07.2022 та зробити поставку товару - квадрату 35 сталь 3, г/к в кількості 0,950 т. на суму 59 374,62 грн, який був сплачений 20.07.2022 за рахунком №АЦ-0000908 від 19.07.2022, з одночасною сплатою суми пені, нарахованої за прострочення поставки товару з 02.08.2022 по 08.08.2022 в розмірі 2397,24 грн, та у разі нездійснення допоставки товару, переказати (повернути) на рахунок покупця суму грошових коштів за недопоставлений товар у розмірі 59374,62 грн.

Згідно приписів ч.1 ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно зі ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч.3 ст.254 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, місячний термін, визначений позивачем у претензії №151/07 від 22.09.2022, закінчився 23.10.2022.

Відтак, твердження апелянта у цій частині відхиляються колегією суддів.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що у відповідача було наявне негрошове зобов`язання з поставки товару до 23.10.2022, натомість, починаючи з 24.10.2022 у відповідача виникло грошове зобов`язання із повернення суми попередньої оплати у розмірі 59 374,62 грн.

У зв`язку з наведеним позивачем неправильно визначено період, за який нараховується пеня на підставі п.7.2. договору, оскільки правильним періодом прострочення відповідачем виконання негрошового зобов`язання з поставки товару у даному випадку є період з 02.08.2022 по 23.10.2022.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 8578,71 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 519,60 грн за період з 02.08.2022 по 24.10.2022, щодо яких суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що положення вказаної статті застосовується лише за порушення грошового зобов`язання між кредитором та боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання за договором.

Таким чином, з урахуванням встановлених вище обставин, а саме, виникнення у відповідача грошового зобов`язання лише з 24.10.2022, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що прострочення відповідачем саме грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати відбулося, починаючи з указаної дати.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних від простроченої суми лише за 24.10.2022, а саме, у розмірі 4,88 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 1781,24 грн за період з серпня по вересень 2022 року, суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки позивачем визначено період нарахування, за який у відповідача було наявне негрошове зобов`язання з поставки товару.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/11772/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа".

4. Матеріали справи №910/11772/22 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко