РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.12.2023Справа № 910/14655/23

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/4655/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Сердюк Марини Миколаївни

до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

про стягнення 66 972,04 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Сердюк Марина Миколаївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про стягнення 66 972,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки відповідач без достатньої правової підстави заволодів коштами позивача в розмірі 65275,00 грн. При цьому, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 на суму заборгованості додатково нараховані 3% річних у сумі 397,02 грн та інфляційні втрати - 1300,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2023 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Сердюк Марини Миколаївни залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

22.09.2023 на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін.

19.10.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2020 у справі №904/3924/20 процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Шимана Євгена Олександровича припинено. Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 05.11.2021. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" призначено арбітражного керуючого Сердюк Марину Миколаївну.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/3924/20 заяву ліквідатора №01-32/36 від 20.03.2023 (вх. №14177/23) про визначення умов проведення аукціону з продажу майна задоволено. Надано згоду на продаж майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм", що є предметом забезпечення вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", а саме:

цінні папери - акції прості іменні;

форма існування цінних паперів: бездокументарна;

КОД ISIN: UA;

емітент: Приватне акціонерне товариство "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" (Ідентифікаційний код: 05808592);

кількість цінних паперів: 473 004 281 (чотириста сімдесят три мільйони чотири тисячі двісті вісімдесят одна) штука;

частка в статутному капіталі емітента: 10,7368%.

Протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-377 від 12.06.2023 визнано переможцем аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм", що є предметом забезпечення вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", ОСОБА_1 за ціною 652,75 грн. без ПДВ.

На підставі платіжної інструкції №126 від 15.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Онлайн-маркет» перераховано на користь Сердюк Марини Миколаївни частину гарантійного внеску за ОСОБА_1 у розмірі 652,75 грн.

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 16.06.2023, ОСОБА_1 сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" грошові кошти у розмірі 652,75 грн. без ПДВ.

На підставі платіжної інструкції №172 від 16.06.2023, Сердюк Мариною Миколаївною було перераховано на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошові кошти у розмірі 65275 грн. із зазначенням призначення платежу: «погашення грошових вимог АТ «Укрексімбанк» у справі №904/3924/20 про банкрутство ТОВ «Мегатерм».

Також на підставі платіжної інструкції №173 від 16.06.2023, Фізичною особою - підприємцем Сердюк Мариною Миколаївною було перераховано на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошові кошти у розмірі 652,75 грн. із зазначенням призначення платежу: «погашення грошових вимог АТ «Укрексімбанк» у справі №904/3924/20 про банкрутство ТОВ «Мегатерм».

Листом №1-32/64 від 16.06.2023 позивач вимагав у відповідача повернення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 65 275 грн. на підставі платіжної інструкції №172 від 16.06.2023, відповідно до ст. 1212 ЦК України, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 17.06.2023, накладної, роздруківкою з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта». У відповідь на який останній листом б/н від 05.07.2023 відмовив у поверненні коштів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач набув грошові кошти у розмірі 65 275 грн без достатніх правових підстав, оскільки дані кошти були перераховані відповідачу у зв`язку із відсутністю будь-яких договірних відносин та є особистими коштами позивача. За таких підстав, просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь Фізичної особи-підприємця Сердюк Марини Миколаївни безпідставно отримані кошти в сумі 65 275 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 397,02 грн. та інфляційні у розмірі 1300,02 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що грошові кошти були перераховані за наявності правових підстав в якості погашення заборгованості Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в межах справи про банкрутство №904/3924/20, позивач не звертався до свого банку з вимогою про повернення коштів, а також позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. (Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.11.2020 у справі №904/3924/20 процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Шимана Євгена Олександровича припинено. Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 05.11.2021. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" призначено арбітражного керуючого Сердюк Марину Миколаївну.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/3924/20 заяву ліквідатора №01-32/36 від 20.03.2023 (вх. №14177/23) про визначення умов проведення аукціону з продажу майна задоволено. Надано згоду на продаж майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм", що є предметом забезпечення вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", а саме:

цінні папери - акції прості іменні;

форма існування цінних паперів: бездокументарна;

КОД ISIN: UA;

емітент: Приватне акціонерне товариство "Автомобільна компанія "Богдан Моторс" (Ідентифікаційний код: 05808592);

кількість цінних паперів: 473 004 281 (чотириста сімдесят три мільйони чотири тисячі двісті вісімдесят одна) штука;

частка в статутному капіталі емітента: 10,7368%.

Протоколом про проведення аукціону №BRD001-UA-377 від 12.06.2023 визнано переможцем аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм", що є предметом забезпечення вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", ОСОБА_1 за ціною 652,75 грн. без ПДВ.

На підставі платіжної інструкції №126 від 15.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Онлайн-маркет» перераховано на користь Сердюк Марини Миколаївни частину гарантійного внеску за ОСОБА_1 у розмірі 652,75 грн.

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 16.06.2023 ОСОБА_1 сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "Мегатерм" сплатив грошові кошти у розмірі 652,75 грн. без ПДВ.

На підставі платіжної інструкції №172 від 16.06.2023 Сердюк Мариною Миколаївною було перераховано на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошові кошти у розмірі 65275 грн. із зазначенням призначення платежу: «погашення грошових вимог АТ «Укрексімбанк» у справі №904/3924/20 про банкрутство ТОВ «Мегатерм».

Судом встановлено, що на підставі платіжної інструкції №172 від 16.06.2023 Сердюк Мариною Миколаївною було перераховано на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошові кошти у розмірі 65275 грн. із зазначенням призначення платежу: «погашення грошових вимог АТ «Укрексімбанк» у справі №904/3924/20 про банкрутство ТОВ «Мегатерм».

Також на підставі платіжної інструкції №173 від 16.06.2023 Фізичною особою - підприємцем Сердюк Мариною Миколаївною було перераховано на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошові кошти у розмірі 652,75 грн. із зазначенням призначення платежу: «погашення грошових вимог АТ «Укрексімбанк» у справі №904/3924/20 про банкрутство ТОВ «Мегатерм».

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що грошові кошти у розмірі 652,75 грн. були перераховані на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за наслідками проведення аукціону з продажу майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм", що є предметом забезпечення вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", призначеного ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2023 у справі №904/3924/20, за ціною продажу 652,75 грн.

В той же час, суд зазначає, що матеріали справи не містять, а відповідачем, у свою чергу, не надано суду жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності правової підстави для перерахування Фізичною особою-підприємцем Сердюк Мариною Миколаївною, як ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатерм", в межах справи №904/3924/20 спірних грошових коштів у розмірі 65 275 грн. на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", зокрема, щодо погашення грошових вимог АТ «Укрексімбанк» у справі №904/3924/20 про банкрутство ТОВ «Мегатерм».

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування між сторонами договірних відносин, а тому суд приходить до висновку про відсутність господарських відносин, на підставі яких виникли зобов`язання з оплати на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" грошових коштів у розмірі 65 275 грн. Сердюк Мариною Миколаївною , за відсутності у позивача волевиявлення на перерахування відповідачу вказаних грошових коштів.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 65 275 грн. на рахунок відповідача. Таким чином, ці кошти отримано Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" безпідставно.

Листом №1-32/64 від 16.06.2023 позивач вимагав у відповідача повернення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 65 275 грн. на підставі платіжної інструкції №172 від 16.06.2023 відповідно до ст. 1212 ЦК України, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 17.06.2023, накладної, роздруківкою з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта». У відповідь на який останній листом б/н від 05.07.2023 відмовив у поверненні коштів.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження повернення відповідачем Фізичній особі-підприємцю Сердюк Марині Миколаївні грошових коштів у розмірі 65 275 грн.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сердюк Марини Миколаївни до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 65 275 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 397,02 грн. та інфляційні у розмірі 1300,02 грн.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 по справі №910/10156/17.

Відповідно до ч.1,2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Листом №1-32/64 від 16.06.2023 позивач вимагав у відповідача повернення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 65 275 грн. на підставі платіжної інструкції №172 від 16.06.2023 відповідно до ст. 1212 ЦК України, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 17.06.2023, накладної, роздруківкою з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про отримання листа 22.06.2023.

Таким чином, обов`язок по поверненню грошових коштів виник 29.06.2023, а прострочення розпочалось з 30.06.2023.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами у розмірі 65 275 грн, вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 30.06.2023 по 11.09.2023 у розмірі 397,02 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, у розмірі 1300,02 грн. вважає, що ця частина позовних вимог не підлягає задоволенню, оскільки за загальний період прострочення з 30.06.2023 по 11.09.2023 мала місце дефляція, яка становила суму -1300,02 грн.

Таким чином, з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь Фізичної особи-підприємця Сердюк Марини Миколаївни підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 65 275 грн та 3% річних у розмірі 397,02 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ідентифікаційний код 00032112) на користь Фізичної особи-підприємця Сердюк Марини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 65 275,00 грн, 3% річних - 397 грн 02 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 631 грн. 90 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.12.2023

Суддя А.І. Привалов