ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р. Справа№ 910/7654/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши матеріали апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023

у справі №910/7654/23 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_2

до ІНФОРМАЦІЯ_1"

про стягнення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулося з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1" про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_30 пені за державним контрактом на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання з поставки товару за державним контрактом, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі ІНФОРМАЦІЯ_30.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 відкрито провадження у справі №910/7654/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/7654/23 позов ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення частково та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір пені в сумі ІНФОРМАЦІЯ_31

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обґрунтування своєї позиції ІНФОРМАЦІЯ_1" відмічає, що відповідач вжив усіх можливих заходів з метою виконання взятих на себе зобов`язань, відповідно до умов контракту, а тому прострочення строків виконання контракту сталося не через недобросовісну поведінку відповідача у даних господарських відносинах, а через об`єктивні причини.

Зокрема, апелянт відмічає, що поставка продукції за державним контрактом з пропуском строку відбулась з причин, що не залежали від його волі, а саме: - внаслідок визначення позивачем місця передачі товару не в місці перетину державного кордону України, як передбачено умовами контракту, а м. Шепетівка; - затримка в іноземного постачальника щодо оплати коштів в банку ІНФОРМАЦІЯ_3 за зовнішньоекономічним контрактом більше ніж на 3 тижні; - значна затримка в отриманні іноземним постачальником транзитних ліцензій через Угорщину.

Відтак, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за контрактом, відсутність у позивача збитків, скаржник вважає, що стягнення з відповідача штрафних санкцій призведе до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів, та може призвести до порушення інтересів держави у сфері ІНФОРМАЦІЯ_4. З урахуванням зазначеного апелянт просить суд зменшити розмір штрафних санкцій заявлених ІНФОРМАЦІЯ_2 на 50%.

Також до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення на підставі ч. 2 ст. 256 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2023 апеляційну скаргу у справі №910/7654/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/7654/23, зупинено дію оскаржуваного рішення, справу призначено до розгляду на 28.11.2023 та встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В межах встановлених судом процесуальних строків позивачем не було надано відзиву на апеляційну скаргу відповідача, що в свою чергу не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

В судовому засіданні 28.11.2023 представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення штрафних санкцій в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_32 пені та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір штрафних санкцій ІНФОРМАЦІЯ_31 Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 12.03.2022 між ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1" укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції НОМЕР_2, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації товару (додаток 1 до контракту), що постачається з метою ІНФОРМАЦІЯ_5, а замовник - прийняти та оплатити таку продукцію.

Згідно з п. 1.2 контракту підставою для укладення контракту є ІНФОРМАЦІЯ_6, відповідно до Указу Президента України від ІНФОРМАЦІЯ_33 "ІНФОРМАЦІЯ_7", постанова КМУ від ІНФОРМАЦІЯ_34 та "ІНФОРМАЦІЯ_8" від 05.03.2022 №3242/з, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_2.

За умовами п. 3.1 контракту продукція поставляється виконавцем замовнику та передається вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону (місця поставки).

Відповідно до п. 3.4 контракту датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки продукції є дата, зазначена в товаросупровідній документації.

Виконавець зобов`язаний поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеного у специфікації, та надати замовнику документи згідно з п. 2.5 контракту (п. 4.1 контракту).

Відповідно до специфікації товару, що поставляється за контрактом (додаток 1 до додаткової угоди №1), договірна вартість товару складає ІНФОРМАЦІЯ_9 Виконавець має поставити ІНФОРМАЦІЯ_10.

За умовами п. 2.6 контракту замовник може здійснювати попередню оплату у розмірі до 97% від орієнтовної вартості продукції за контрактом на строк не більше, як на дев`ять місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати продукція поставляється не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у специфікації продукції, що поставляється.

Положеннями п. 7.2.1 контракту передбачено, що за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 5% вказаної суми.

На виконання умов контракту позивачем було перераховано на рахунок відповідача передоплату у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_35, що підтверджується платіжним дорученням НОМЕР_3, а решту суми у розмірі ІНФОРМАЦІЯ_36.

Відповідач листом від 12.04.2022 звернувся до позивача з проханням визначити вантажоодержувача продукції, який прийме продукцію в місті перетину державного кордону України. Також у листі повідомлено, що згідно попереднього плану постачальника продукція передається до завантаження ІНФОРМАЦІЯ_37

ІНФОРМАЦІЯ_38 позивач листом просив доставити вироби до м. Шепетівка.

Відповідно до митних декларацій НОМЕР_4 та НОМЕР_5 вироби у кількості ІНФОРМАЦІЯ_11 було поставлено ІНФОРМАЦІЯ_39

Згідно акту приймання-передачі товарів від 11.05.2022 товар було фактично передано позивачу саме 11.05.2023.

29.08.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулося до відповідача з претензією НОМЕР_6 про порушення умов контракту в частині строку поставки продукції, згідно з якою просило сплатити пеню в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_30 за два дні протермінування.

Відповідач не погодився із вимогами вказаними в претензії та зауважив, що порушення строку поставки викликані причинами, що не залежали від волі останнього.

Враховуючи порушення відповідачем зобов`язання за контрактом в частині прострочення поставки продукції в період з 01.05.2022 по ІНФОРМАЦІЯ_38, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пеню в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_30.

За результатами розгляду спору суд першої інстанції, встановивши факт прострочення відповідачем поставки товару згідно встановлених специфікацією умов, визнав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_30 пені за порушення строків поставки товару.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладений між позивачем та відповідачем договір відповідно до його предмету та змісту є договором поставки, який регулюється параграфом 1 глави 30 ГК України та положеннями ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як було зазначено вище, п. 7.2.1 контракту передбачено, що за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки.

Відповідно до додатку №1 до додаткової угоди №1 до державного контракту (специфікації) та п. 3.1 контракту, відповідач мав передати товар вантажоодержувачу в пункті перетину державного кордону не пізніше 30.04.2022.

Разом з тим, згідно митних декларацій НОМЕР_4 та НОМЕР_5 вироби у кількості ІНФОРМАЦІЯ_11 було поставлено ІНФОРМАЦІЯ_39

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем здійснено порушення строку поставки продукції за укладеним між сторонами спору контрактом, а саме, частину продукції на суму ІНФОРМАЦІЯ_40 тоді як умовами контракту передбачено строк поставки до 30.04.2022. Відтак частина продукції поставлена відповідачем з простроченням на 2 дні, що згідно умов контракту є підставою для нарахування штрафних санкцій.

Скаржник заперечуючи проти нарахування штрафних санкції стверджує, що поставка продукції за державним контрактом з пропуском строку відбулась з причин, що не залежали від волі відповідача, а саме: - внаслідок визначення позивачем місця передачі товару не в місці перетину державного кордону України, як передбачено умовами контракту, а м. Шепетівка; - затримка в іноземного постачальника щодо оплати коштів в банку ІНФОРМАЦІЯ_3 за зовнішньоекономічним контрактом більше ніж на 3 тижні; - значна затримка в отриманні транзитних ліцензій через Угорщину.

Надаючи оцінку вказаним доводам скаржника, суд встановив наступне.

10.03.2022 відповідачем, з метою забезпечення виконання умов державного контракту, був укладений зовнішньоекономічний контракт на постачання відповідної продукції.

Згідно специфікації до зовнішньоекономічного контракту, строк поставки товару складає 30 днів з моменту отримання коштів від покупця.

На виконання умов контракту, відповідач 15.03.2022 сплатив кошти попередньої оплати іноземному постачальнику.

Разом з тим, платіж від іноземного постачальника на постачальника/виробника продукції проводився обслуговуючим банком більш як три тижні та був проведений лише на початку другої декади квітня 2022 року.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, листування відповідача з послом України в республіці Польщі, банк іноземного постачальника дійсно затримував опрацювання платежів за контрактами. Однак вказане листування здійснювалось в кінці березня 2022 року, після чого 02.04.2022 сторони підписали додаткову угоду №1 до контракту, при цьому строки поставки продукції не змінювались та були погоджені обома сторонами (кінцевий термін поставки продукції повинен бути здійснений до 30.04.2022). Тобто, відповідач погодився з умовами контракту щодо терміну поставки продукції та, відповідно, повинен був належним чином виконувати свої зобов`язання за контрактом.

Крім того суд апеляційної інстанції критично сприймає посилання скаржника, як на підставу звільнення від відповідальності, на затримку поставки продукції через затримку в отриманні іноземним експортером продукції транзитних ліцензій через Угорщину, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення своєчасної поставки товару.

До того ж, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачу (у встановленому порядку) повідомлень щодо неможливості виконання умов контракту у встановлений строк. А отже, доводи скаржника стосовно того, що поставка продукції з пропуском строку відбулась в силу обставин, які не залежали від нього, відхиляються судом у зв`язку з їх безпідставністю.

Також є хибними твердження скаржника стосовно того, що затримка поставки є наслідком визначення позивачем місця передачі товару не в місці перетину державного кордону України, як передбачено умовами контракту, а м. Шепетівка, позаяк у даному випадку позивачем при нарахуванні пені не враховувалась дата фактичного отримання вантажоодержувачем продукції, а нарахування здійснювалось саме з урахуванням дати перетину державного кордону, яка вказана у митній декларації.

До того ж, наявне в матеріалах справи листування між позивачем та відповідачем щодо визначення вантажоотримувача (лист відповідача НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_38) не вказує на прострочення кредитора, оскільки, по-перше, сторонами не надано доказів коли саме здійснювалося направлення/отримання вказаних листів (дата відправки), тоді як відповідач стверджує про отримання листа позивача від 12.04.2022 лише ІНФОРМАЦІЯ_38, по-друге, за повідомленням відповідача, угорська транзитна ліцензія була отримана іноземним постачальником лише 20.04.2022, що свідчить про те, що станом на 14.04.2022 продукція ще не перебувала в розпорядженні відповідача та відповідно, не була готова до завантаження.

Відтак посилання відповідача на те, що порушення зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині своєчасної поставки товару за укладеним між сторонами контрактом.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, приймаючи до уваги, що недотримання відповідачем умов контракту призводить до неналежної реалізації державного ІНФОРМАЦІЯ_28, що є суттєвим порушенням ІНФОРМАЦІЯ_29, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача стосовно стягнення пені у зв`язку з простроченням строків поставки продукції.

Щодо клопотання відповідача про зменшення на 50% заявленого до стягнення розміру пені, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилається на те, що стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1" штрафних санкцій у повному розмірі призведе до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів та може призвести до порушення інтересів держави у сфері ІНФОРМАЦІЯ_4, що в даний час є пріоритетним завданням, ІНФОРМАЦІЯ_12.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Поряд з цим надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Північний апеляційний господарський суд зауважує, що обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Натомість, заявляючи про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, відповідач лише посилається на належне виконання зобов`язань за контрактом, а також участь відповідача у посиленні ІНФОРМАЦІЯ_4 України шляхом здійснення поставок товарів ІНФОРМАЦІЯ_13. Проте, на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів і не довів винятковості обставин.

Необхідно врахувати, що сторони укладаючи контракт погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені контрактом строки виконання робіт.

Колегія суддів також зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_14.

Прагнучи до мирного співіснування з усіма державами, Україна підтримує свою ІНФОРМАЦІЯ_15.

Основи організації ІНФОРМАЦІЯ_16".

Відповідно до ст. 1 Закон України "ІНФОРМАЦІЯ_17 - ІНФОРМАЦІЯ_18;

Статтею 10 вказаного Закону унормовано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері ІНФОРМАЦІЯ_20 до здійснення покладених на них функцій і завдань, і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

З урахуванням викладеного, невиконання, порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність ІНФОРМАЦІЯ_4 держави в умовах воєнного стану та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України "ІНФОРМАЦІЯ_21" особливий період - ІНФОРМАЦІЯ_22.

Указом Президента України «ІНФОРМАЦІЯ_7» від ІНФОРМАЦІЯ_33, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції ІНФОРМАЦІЯ_23, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Тобто, наразі в Україні діє особливий період, який розпочався ще 18.03.2014 відповідно до Указу Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Слід зазначити, що спірний контракт укладено з метою ІНФОРМАЦІЯ_24. Водночас забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_19, ІНФОРМАЦІЯ_25. Тоді як неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про особливий період, в якому функціонують ІНФОРМАЦІЯ_26, взяв на себе зобов`язання із визначеними в контракті умовами щодо поставки ІНФОРМАЦІЯ_27 та на репутацію ІНФОРМАЦІЯ_2.

За таких обставин, встановивши наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та врахувавши, що питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто з урахуванням сукупності з`ясованих обставин, зважаючи на відсутність у наведеному випадку тих виключних обставин, з якими положення законодавства (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) пов`язують можливість зменшення розміру санкцій, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, в т. ч. з урахуванням їх розміру. Також суд не може визнати заявлене клопотання виключним випадком (відсутність документального підтвердження, тощо) для можливості зменшення суми штрафу.

З урахуванням усього вищезазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення позову та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1" про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_30 пені, нарахованої у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за державним контрактом щодо поставки товару.

Інші аргументи скаржника не впливають на правильність висновків місцевого господарськогосуду за результатом розгляду вимог позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/7654/23 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, в розумінні приписів ст. 277 ГПК України, не вбачається. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1".

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/7654/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 у справі №910/7654/23.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 30.11.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов