ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" листопада 2023 р.Справа № 924/1223/23

м. Хмельницький

Суддя Господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши заяву ТОВ "Імпекс" про забезпечення позову у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс", м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Гарден Петролеум", м. Хмельницький

Новоушицької селищної ради, смт. Нова Ушиця Кам`янець-Подільського району Хмельницької області

про визнання протиправними дій, визнання недійним договору оренди, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2023 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекс", м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Гарден Петролеум", м. Хмельницький, Новоушицької селищної ради, смт. Нова Ушиця Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про визнання протиправними дій, визнання недійним договору оренди, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2023 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Музиці М.В.

Із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій ТОВ "Імпекс" просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1160 га, категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (будівництва АЗС) (код КВЦПЗ - 12.11), яка розташована: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, на території Новоушицької селищної ради, смт Нова Ушиця, вул. Захисників України, б/н, кадастровий номер :03:002:0491 з забороною проведення на ній підготовчих до будівництва дій та будівельних робіт;

заборонити відповідачам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,1160 га, категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (будівництва АЗС) (код КВЦПЗ - 12.11), яка розташована: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, на території Новоушицької селищної ради, смт Нова Ушиця, вул. Захисників України, б/н, кадастровий номер :03:002:0491, включно з будівельними роботами на ній;

заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,1160 га, категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (будівництва АЗС) (код КВЦПЗ - 12.11), яка розташована: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, на території Новоушицької селищної ради, смт Нова Ушиця, вул. Захисників України, б/н, кадастровий номер :03:002:0491.

Заяву мотивує тим, що за положеннями оскаржуваного договору орендодавцю надано право передавати орендовану земельну ділянку або її частину в суборенду, що свідчить про можливість у будь-який момент змінити орендаря земельної ділянки та відчужити право оренди на земельну ділянку на користь інших третіх осіб. Додатково зазначає про можливість відповідачів вільно розпоряджатися земельною ділянкою, в тому числі, надавати у власність/користування іншим особам, здійснювати поділ земельної ділянки, що ускладнить захист прав позивача. Також вважає, що відповідачами з метою ухилення від виконання рішення у даній справі можуть вчинятися дії по знесенню належного позивачу нерухомого майна.

Наголошує, що вжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову не завдасть шкоди та збитків відповідачу.

При розгляді поданої заяви про забезпечення позову судом враховується наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 543/730/14-ц).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, від 28.10.2019 у справі № 916/1845/19).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у даному випадку саме на заявника покладений обов`язок належними та допустимими доказами довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

На обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає про можливість відповідачів розпоряджатися спірною земельною ділянкою, передавати її в користування, відчужувати, ділити.

Водночас, презумпція очевидності речей (нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) за змістом усталеної практики Верховного Суду (див., наприклад, п.29 постанови від 06.10.2022 р. у справі №905/446/22) стосується майнових позовних вимог про стягнення грошей, а тому не є застосовною до даного випадку.

Так, розпорядження спірною земельною ділянкою відноситься до кола повноважень відповідача 2 як органу, що здійснює функції власника комунального майна. Своєю чергою, реєстраційні дії, заборонити які також вимагає позивач, є похідними від відповідних дій (рішень і угод) власника та не можуть вчинятися реєстратором на власний розсуд за відсутності належних підстав.

Разом із тим, реалізація Радою розпорядчих повноважень щодо земельної ділянки, регламентована законодавчими приписами та хронологічно не може вчинятися одномоментно так, щоб своїм наслідком вплинути на існування земельної ділянки як об`єкту оренди у спорі з позивачем.

Окрім того, з матеріалів справи стверджується, що спірна земельна ділянка на даний час перебуває в користуванні відповідача 1 на підставі договору оренди, укладеного на 15 років. Підстави припинення дії договору передбачені як чинним законодавством, так і умовами договору оренди, правовідносини між відповідачами з приводу оренди спірної земельної ділянки чітко визначені та регламентовані, з чого суд критично оцінює можливість свавільного припинення орендних правовідносин однією із сторін з метою невиконання потенційного рішення суду. При цьому, передання земельної ділянки або її частини в суборенду не свідчить про зміну орендаря майна, а строк договору суборенди не може бути більшим від строку дії договору оренди, вимогу про недійсність якого заявив позивач.

Інші твердження позивача, зокрема, щодо вчинення дій по знесенню належного ТОВ "Імпекс" майна та здійснення будівництва не підтверджені жодними доказами та є припущенням.

Недоведеність позивачем обставин наявності ризиків як умови запроваджень забезпечувальних заходів свідчить про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, адже саме по собі існування передбачених діючим законодавством повноважень на вчинення певних дій у відповідачів не може ототожнюватися із недобросовісністю намірів завадити реалізації права на судовий захист позивача.

Отже позивачем не доведено обґрунтованість його побоювань, що невжиття заявлених ним у заяві заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у випадку задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, а відтак, саме лише посилання на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

З викладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви позивача від 22.11.2023 року про забезпечення позову.

В той же час, позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у випадку наявності достатніх підстав.

Керуючись ст.ст. 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви позивача від 22.11.2023 року про забезпечення позову.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею, 30.11.2023 року, та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи; позивачу в електронний кабінет