ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2023 Справа№ 914/1924/23

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Гоменюк З.П.

у справі №914/1924/23

за позовом ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача 1 Гаражного кооперативу «Білогорський», м. Львів

до відповідача 2 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

про визнання недійсним рішення загальних зборів гаражного кооперативу та скасування запису державного реєстратора.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача1: Маєвська М.В. ;

від відповідача 2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 Гаражного кооперативу «Білогорський», відповідача 2 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання недійсним рішень загальних зборів від 02.12.2022 року та скасування запису державного реєстратора.

Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

22.11.2023 загальним відділом діловодства суду було зареєстровано заяву позивача про відвід судді Гоменюк З.П. у справі №914/1924/23 (вх.№28539/23).

Ухвалою від 22.11.2023 суд призначив заяву ОСОБА_1 від 22.11.2023 за вх.№28539/23 про відвід судді Гоменюк З.П. у справі №914/1924/23 до розгляду у судовому засіданні на 29.11.2023.

У підготовче засідання 29.11.2023 з`явився позивач. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи до суду не скерував. У судовому засіданні підтримав заяву про відвід судді Гоменюк З.П. з підстав, наведених у такій.

У підготовче засідання 29.11.2023 з`явився представник відповідача 1. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи до суду не скерував.

У підготовче засідання 29.11.2023 відповідач 2 не з`явився, явку повноважного представника до суду не забезпечив. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи до суду не скерував.

В обґрунтуванні зазначеної заяви позивач просить відвести суддю Гоменюк З.П. від розгляду справи №914/1924/23 у зв`язку із тим, що у провадженні судді Гоменюк З.П. перебувала справа №914/1269/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Гаражного кооперативу «Білогорський», до відповідача 2 відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання недійсним прийняття рішень загальних зборів від 02.12.2022 та скасування запису державного реєстратора. У межах розгляду справи №914/1269/23 суд зобов`язав позивача надати нотаріально посвідчений переклад статуту ГК «Білогорський», однак, позивач вважає такі дії необґрунтованими та недоцільними. Ухвалою від 07.06.2023 у справі №914/1269/23 суд залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу «Білогорський», відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання недійсним прийняття рішень загальних зборів від 02.12.2022 та скасування запису державного. У зв`язку з наведеним, позивач зазначає про те, що був змушений звернутися до суду з повторною позовною заявою з тим самим предметом спору та з тих самих підстав.

Одночасно, позивач у своїй заяві зазначає про те, на його думку, судом невірно застосовані норми процесуального законодавства та безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів та документів, а також про допит свідків у межах розгляду справи №914/1924/23.

Враховуючи усі наведені вище обставини, позивач вважає, що судом не здійснюється належний розгляд справи, а відтак, позивачем висловлена недовіра до судді Гоменюк З.П. під час розгляду справи. З огляду на викладене, позивач просить відвести суддю Гоменюк З.П. від розгляду справи №914/1924/23.

Розглянувши заяву позивача від 22.11.2023 за вх.№28539/23, суд повідомляє наступне.

Положеннями частин першої та другої статті 39 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. (ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід (ч. 8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України).

У силу положень частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частин першої-третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Оскільки стаття 35 Господарського процесуального кодексу України не містить вичерпного переліку обставин для відводу, вирішення питання про визнання тих чи інших обставин такими, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (у випадку відсутності передбачених обов`язкових підстав, визначених, зокрема, у частинах першій-четвертій вказаної статті), лежить в межах повноважень суду. У свою чергу, посилання на відповідні обставини повинно бути обґрунтованим, а самі обставини - такими, що дійсно викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд в ухвалі від 21.08.2023 у справі №902/975/21 зазначив, що при вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, в тому рахунку надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Водночас частиною четвертою статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

За приписами ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і ст. 11 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право на справедливий суд, насамперед, повинне забезпечуватись безсторонністю судді. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Визначення належного та безстороннього суду є первинним щодо вчинення процесуальних дій у справі (пункти 183, 184 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №11-202сап21).

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який серед іншого, полягає в усуненні всіх розумних сумнівів сторін та сторонніх осіб щодо безсторонності такого суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення Суду у справі «Газета «Україна-центр» проти України! від 15.10.2010, для забезпечення неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Згідно Європейської Хартії «Про закон «Про статус суддів», судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівня компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Так, предметом спору у справі №914/1924/23 є визнання недійсним рішення загальних зборів гаражного кооперативу та скасування запису державного реєстратора.

Суд зазначає, що у провадженні Господарського суду Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. перебувала справа №914/1269/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Гаражного кооперативу «Білогорський», до відповідача 2 Відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання недійсним прийняття рішень загальних зборів від 02.12.2022 та скасування запису державного реєстратора.

Отже, спір у справі №914/1269/23 та спір у справі №914/1924/23 стосується одного й того самого предмета спору, з тих самих підстав та з тими самими сторонами у справах.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи і в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з п. 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «DomboBeheer B.V. v. theNetherlands» від 27.10.1993 р., заява №14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р., заява №17748/91 п. 38.

Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях визначено наступний підхід до оцінки безсторонності суду, що розглядає справу.

Зокрема в п. 66 рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) від 10.12.2009 року, судом відзначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993 року, серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Судом зазначається, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що здійснюється» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), рішення від 26.10.984 року, серія A, №86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28.10.1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

Щодо посилань позивача на перешкоджання у збиранні доказів, витребування доказів та огляд оригіналів доказів у справі для оцінки достовірності таких документів (доказів), відмова у задоволенні клопотання позивача про забезпечення участі свідків у процесі розгляду справи, а також порушення принципу безпосередньості дослідження доказів, неврахування суперечності доказів під час розгляду клопотання, то суд зазначає наступне.

У цій частині заяви про відвід судді позивач зазначає про незгоду з процесуальним рішенням суду, викладеним в ухвалі від 08.11.2023. Суд зазначає, що у цій частині заяви про відвід судді заявником не обґрунтовано дотримання передбаченого ч. 3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України дводенного строку звернення із відповідною заявою. Проте, суд вважає за необхідне додатково зазначити звернути увагу на інші приписи законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Заява про відвід судді у частині перешкоджання, на думку позивача, у збиранні доказів, витребуванні документів, огляд оригіналів та можливість забезпечення участі у процесі розгляду справи свідків, фактично зводиться до незгоди з процесуальним рішенням суду, викладеним в ухвалі від 08.11.2023 за результатами розгляду клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідків у судове засідання (у задоволенні клопотання судом відмовлено, про що зазначено в ухвалі суду від 08.11.2023). Отже, вказана обставина урозумінні ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для відводу суду.

Незгода учасника процесу з судовим рішенням у справі виражається у формі оскарження судового рішення до суду вищої інстанції в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Наявність зазначених вище обставин, навіть за відсутності тих чи інших об`єктивних чинників, може бути підставою для виникнення у сторін та інших учасників справи почуття упередженості судді в цій справі, створити перешкоди для вирішення справи у відповідності до засад господарського судочинства, в тому числі у зв`язку з вірогідними зловживаннями сторонами процесуальними правами, та зашкодити законності прийнятих рішень, за рахунок наявності додаткових підстав для їх оскарження, пов`язаних із згадуваними обставинами.

У той же час, незважаючи на те, що безсторонність, зазвичай, означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Таким чином, з метою усунення будь-яких можливих сумнівів учасників справи щодо об`єктивності та неупередженості судді Гоменюк З.П., з огляду на пріорітетність норм Європейської конвенції, значення рішень Європейського суду з прав людини для національного правозастосування та зважаючи на конституційну гарантію права на судовий захист, а також для захисту репутації та підтримання авторитету органів правосуддя.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Верховний Суд в ухвалі від 21.08.2023 у справі №902/975/21 наголошує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 Господарського процесуального кодексу України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

У контексті поданої заяви у цій частині, суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальними рішеннями суддів не свідчить про їх упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість та не є підставою для відводу останніх відповідно до наведених норм Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що доводи заявника у частині щодо необхідності відводу судді саме з підстав незгоди з її правовою позицією прямо порушують один з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявників не влаштовує.

Отже, незгода з судовим рішенням, викладеною в ухвалі суду від 08.11.2023 у справі №914/1924/23 не може бути підставою для відводу судді, передбаченої чинним процесуальним законодавством без надання стороною, яка заявляє відвід, доказів проявлення цією суддею саме необ`єктивності чи упередженості при ухвалені такого судового рішення, висловлення бачення щодо вирішення клопотань, наданих сторонами у процесі розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 6 Господарського процесуального кодексу України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно- телекомунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів. Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Згідно з частиною одинадцятою статті 6 Господарського процесуального кодексу України несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та в автоматизований розподіл справ між суддями тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Частиною тринадцятою статті 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута тим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини шістнадцятої статті 32 Господарського процесуального кодексу України результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суд виходить з того, що у цьому випадку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Таким чином, враховуючи вимогу «безсторонності» у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають бути застосовано два критерії: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання певного судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечував суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Фельдман проти України», №76556/01 та 38779/04, від 08.04.2010).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають відносини, які розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10.06.96).

Відтак, у світлі прецедентної практики ЄСПЛ об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається свідчить про неупередженість суду; судом створено достатні гарантії для усунення підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

За результатами розгляду заяви позивача про відвід судді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для тверджень про будь-яку заінтересованість судді Гоменюк З.П. у результатах розгляду справи №914/1924/23, а також будь-яких обставин, які б підтверджували сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, приймаючи до уваги заявлений позивачем відвід судді, суд з метою усунення будь-яких сумнівів у розгляді даної справи (суб`єктивний критерій сторони), зважаючи на прийняте судом рішення у справі №914/1269/23 про залишення позовної заяви без розгляду, що розглядалась Господарським судом Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., враховуючи, що у справах №914/1924/23 та №914/1269/23 однаковий предмет позову та однакові підстави позову, подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача, а також з метою законного, об`єктивного, неупередженого розгляду справи №914/1924/23 судом, встановленим законом, виходячи з основних положень та загальних засад господарського судочинства, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, дійшов висновку про задоволення заяви позивача про відвід судді.

Таким чином, з метою дотримання принципу безсторонності здійснення правосуддя, створення достатніх гарантій для усунення підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що суд, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім та з метою виключення сумнівів щодо законності результатів розгляду справи, та з метою запобігання виникнення у сторін та інших осіб сумнівів щодо неупередженого розгляду даної справи, даний довід заявника у заяві про відвід судді, хоча і не свідчать про заінтересованість у результаті розгляду справи №914/1924/23, водночас, враховуючи вищевикладене та пункт п`ятий частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії», від 26.10.84, А, №86, Бангалорські принципи та висновок Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін, інших учасників судового процесу та громадськості щодо неупередженості судді Господарського суду Львівської області - Гоменюк З.П. та забезпечення довіри до судової влади в Україні, суд дійшов до висновку про задоволення заявленого відводу ОСОБА_1 з мотивів, викладених у цій ухвалі.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 11 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Зважаючи, що суд приходить до переконання про задоволення заяви позивача про відвід судді від розгляду справи, за цих обставин, матеріали справи №914/1924/23 слід передати до відділу документообігу та організаційного забезпечення на повторний автоматизований розподіл, відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 35, 36, 38, 39, 40, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 від 22.11.2023 за вх.№28539/23 про відвід судді Гоменюк З.П. у справі №914/1924/23 - задовольнити.

2. Відвести суддю Гоменюк З.П. від розгляду справи №914/1924/23.

3. Справу №914/1924/23 передати для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення складу суду у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 235 ГПК України та оскарженню не підлягає.

У судовому засіданні 29.11.2023 підписано вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст складено 04.12.2023.

Суддя Гоменюк З.П.