РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.11.2023Справа № 910/10010/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл", м. Полтава

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергія", м. Київ

про стягнення 1 963 821,77 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Остапенко О.П. (адвокат за ордером серії ВІ№1151373 від 22.06.2023 року);

від відповідача: Слюсар С.В. (адвокат за довіреністю №2-188д від 21.04.2023 року);

від третьої особи 1: Гаврищук Е.В. (в порядку самопредставництва);

від третьої особи 2: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (відповідач) суми інфляційних втрат в розмірі 1 587 580,43 грн та 3% річних в загальному розмірі 376 241,34 грн, у зв`язку з невчасним проведенням відповідачем розрахунку з позивачем за рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 року у справі №910/7000/22.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/10010/23 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.08.2023.

19.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву та клопотання про залучення Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. У відзиві відповідачем зазначено, що дані позовні вимоги є спробою позивача до надмірного збагачення за рахунок відповідача, оскільки в межах справи №910/7000/22 відповідачем уже сплачено на рахунок позивача суму інфляційних втрат в розмірі 2 120 153,00 грн та суму 3% річних в розмірі 179 457,23 грн.

01.08.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2023 залучено до участі у справі Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергія" в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та відкладено підготовче засідання до 03.10.2023.

31.08.2023 до суду від позивача надійшов лист з доказами направлення копії позовної заяви третім особам з заявою про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а від відповідача - лист з доказами направлення копії відзиву третім особам.

11.09.2023 до суду від третьої особи-1 надійшли пояснення, в яких по суті спору зазначено, що суд має ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

19.09.2023 до суду від третьої особи-2 надійшов лист з поясненнями, в яких зазначено, що правовідносини між сторонами в даній справі лежать виключно в площині договірних відносин, а тому просить суд ухвалити законне рішення.

Ухвалою від 03.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 21.11.2023 року.

В засіданні 21.11.2023 року представником відповідача наголошено на тому, що відповідач проти позову заперечує та просить суд зменшити інфляційні втрати та 3% річних до 0,00 грн.

В судовому засіданні 21.11.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2021 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (далі - підрядник) було укладено договір №УГВ126/11-21 на надання послуг з ГРП на родовищах АТ "Укргазвидобування" з додатками №1-19 до нього.

Відповідно до п. 1.1. договору № УГВ 126/11-21 предмет договору є послуга у здійсненні гідравлічного розриву пластів разом із постачанням необхідної кількості добавок для гелю і проппантів, обладнання. Послуга надається підрядником на нафтових і газових свердловинах на родовищах замовника, відповідно до графіку послуг ГРП, який складається замовником та узгоджується шляхом підписання підрядником, який після підписання сторонами становить невід`ємну частину цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору послуга здійснюється із закачуванням в інтервали на глибині від 1000 до 5700 м. і пластової температури від 30 до 140 °С. Технічні рідини на водній основі (лінійний /та гель-зшивач з поперечним зв`язком) з різним завантаженням гелю використовується в залежності від характеристик колектору.

Відповідно до п. 1.4. договору підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати, а замовник прийняти та оплатити комплекс послуг з гідравлічного розриву пласта (далі ГРП) на родовищах замовника.

Згідно з п. 1.5. договору замовник зобов`язується прийняти надані послуги та їх результати і оплатити їх відповідно до умов цього договору.

Загальна вартість договору не повинна перевищувати 166 230 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 27 705 000,00 грн і містить у собі вартість послуг і вартість матеріалів і обладнання підрядника, які використані підрядником при наданні послуг (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за фактично надані послуги здійснюється замовником в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника, вказаний в цьому договорі, протягом 30 календарних днів після отримання оригіналу рахунку підрядника, на підставі підписаного сторонами Акту приймання - передачі наданих послуг. Банківські витрати, пов`язані з оплатою послуг підрядника на території України, здійснюються за рахунок замовника.

Згідно з п. 6.2. договору в разі надання послуг, яке включає закачування пропанту, оплата наданих послуг здійснюється в обсязі закачаного проппанту в свердловину при закачуванні в пласт від 85% до 100% від запланованого в узгодженому дизайні ГРП або в узгодженому уповноваженим представником Замовника редизайні ГРП обсягу проппанту в порядку, зазначеному в п. 6.1. цього договору. У разі, якщо при закачуванні проппанту по вині підрядника протискування проппанту, у пласт виконано не в повному обсязі, передбаченому узгодженою індивідуальною програмою робіт (дизайном) ГРП, що спричинило відсипання башмаку НКТ проппантом, у такому разі очищення НКТ та стовбура свердловини до визначеної представником Замовника глибини від проппанту (флотом ГНКТ без освоєння / бригадою КРС) здійснюється за рахунок підрядника, або підрядник відшкодовує фактичні витрати замовнику на залучення сторонньої організації для очищення стовбура свердловини до визначеної глибини на підставі Акту приймання - передачі наданих послуг, підписаного Замовником та залученою сторонньою організацією. Подібні витрати третіх сторін обмежуються ринковою вартістю конкретної роботи та не повинні перевищувати 20 % вартості даного договору.

Пунктом 7.19 договору № УГВ 126/11-21 визначено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник виплачує підряднику пеню в розмірі 0,001 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 року, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року, по справі №910/7000/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення 17 357 515,03 грн встановлено, що на виконання умов договору між сторонами підписано наступні акти приймання-передачі наданих послуг:

- № 1 від 29.04.2021 на суму 2 387 353,68 грн;

- № 2 від 05.05.2021 на суму 2 082 154,32 грн;

- №3 від 12.05.2021 на суму 2 233 317,60 грн;

- №4 від 20.05.2021 на суму 464 398,80 грн;

- № 5 від 20.05.2021 на суму 2 129 778,48 грн;

- № 6 від 25.05.2021 на суму 478 594,80 грн;

- № 7 від 25.05.2021 на суму 486 894,00 грн;

- № 8 від 31.05.2021 на суму 2 261 022,48 грн;

- № 9 від 03.06.2021 на суму 2 482 296,00 грн;

- № 10 від 03.06.2021 на суму 2 186 079,00 грн;

- № 11 від 04.06.2021 на суму 2 247 203,16 грн;

- № 12 від 14.06.2021 на суму 2 364 030,60 грн;

- № 13 від 14.06.2021 на суму 2 602 504,44 грн;

- № 14 від 17.06.2021 на суму 2 526 970,56 грн;

- № 15 від 30.06.2021 на суму 2 657 083,20 грн;

- № 16 від 30.06.2021 на суму 2 910 207,72 грн;

- № 17 від 30.06.2021 на суму 9 563 559,60 грн;

- № 18 від 19.07.2021 на суму 2 898 215,88 грн;

- № 19 від 18.08.2021 на суму 3 181 239,60 грн;

- № 20 від 25.08.2021 на суму 2 344 054,80 грн;

- № 21 від 27.08.2021 на суму 2 641 400,40 грн;

- № 22 від 30.08.2021 на суму 2 340 152,40 грн;

- № 23 від 01.09.2021 на суму 2 563 736,40 грн;

- № 24 від 17.09.2021 на суму 3 928 352,40 грн;

- № 25 від 17.09.2021 на суму 233 640,00 грн;

- № 26 від 17.09.2021 на суму 333 028,80 грн;

- №27 від 11.10.2021 на суму 1 020 445,20 грн;

- №28 від 11.10.2021 на суму 2 396 101,80 грн;

- № 29 від 19.10.2021 на суму 2 239 776,00 грн;

- № 30 від 20.10.2021 на суму 872 031,60.

Однак, AT "Укргазвидобування" не розрахувалось перед ТОВ "Сервіс Ойл" по договору № УГВ 126/11-21 в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 15 057 904,80 грн.

За результатами розгляду справи в межах справи №910/7000/22 позов Товариства з обмеженою відповідальності «Сервіс Ойл» задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" заборгованість у розмірі 15 057 904,80 грн, 3% річних у розмірі 179 457,23 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 120 153,00 грн, пеню у розмірі 21 883,96 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 260 362,74 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 23 799,60 грн.

Позивачем зазначено, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2022 року, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року, виконане відповідачем лише 02.06.2023 року.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що оскільки оплата за надані згідно Договору послуги відповідачем проведена з порушенням передбачених Договором строків, наявні підставі для стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 376 241,34 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 1 587 580,43 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що дані позовні вимоги порушують баланс інтересів сторін та пропорційність юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, у зв`язку з чим просив суд зменшити розмір заявлених фінансових санкцій до 0,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Як вже було установлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2022 року по справі №910/7000/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення 17 357 515,03 грн, серед іншого, зазначено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих йому позивачем послуг, а тому він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до п. 1.4. Договору підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати, а замовник прийняти та оплатити комплекс послуг з гідравлічного розриву пласта (далі ГРП) на родовищах замовника.

Згідно з п. 1.5. Договору замовник зобов`язується прийняти надані послуги та їх результати і оплатити їх відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за фактично надані послуги здійснюється замовником в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника, вказаний в цьому договорі, протягом 30 календарних днів після отримання оригіналу рахунку підрядника, на підставі підписаного сторонами Акту приймання - передачі наданих послуг. Банківські витрати, пов`язані з оплатою послуг підрядника на території України, здійснюються за рахунок замовника.

Аналіз вищенаведених норм матеріального права (ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525, 526, 530, 903 Цивільного кодексу України) у сукупності з умовами договору дає підстави для висновку, що прийняття відповідачем як замовником послуг за Актом приймання - передачі наданих послуг тягне за собою його обов`язок оплатити такі послуги.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі №910/17610/15.

Так суд зазначає, що відповідач мав здійснити оплату послуг у строки визначені п. 6.1. Договору, проте не здійснив цього.

Оскільки відповідачем не виконано в повному обсязі обов`язку з оплати наданих позивачем послуг, Господарський суд міста Києва в рішенні від 23.11.2022 року №910/7000/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 року, вказав, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 15 057 904,80 грн.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені Господарським судом міста Києва в рішенні від 23.11.2022 року №910/7000/22 беручи до уваги норми статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вбачає підстави для нарахування відповідачу фінансових санкцій, заявлених позивачем.

Так, за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, по день фактичного виконання судового рішення, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

У даному разі, господарський суд відмічає, що виконання відповідачем свого основного грошового зобов`язання здійснено 02.06.2023 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Водночас, на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

З огляду на таке, суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Позиція викладена Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду №910/13071/19 від 20.11.2020 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Однак, при цьому, відповідачем заявлено про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 в справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) та відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При вирішенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд виходить з того, що дане рішення не може бути джерелом збагачення сторін чи порушувати розумний баланс інтересів сторін.

При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває й на теперішній час, в результаті чого дохідність товариств впала.

Як стверджує відповідач, вже виплачені позивачу суми фінансових санкцій складають значну суму коштів.

За таких обставин, внаслідок розбалансованого фінансового стану, військового стану, зважаючи на виконання відповідачем рішення, беручи до уваги також відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок порушення відповідачем строку проведення взаєморозрахунків, суд, вважаючи дані обставини винятковими, дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру належної до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 1,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 1,00 грн.

Таке зменшення суд вважає оптимальним в контексті балансу інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних в розмірі 1,00 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1,00 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 29 457,33 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код 30019775, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (ідентифікаційний код 38516938, адреса: 36000, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 9/17) суму 3% річних в розмірі 1,00 грн (одна гривна 00 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 1,00 грн (одна гривна 00 копійок) та суму судового збору в розмірі 29 457,33 грн (двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 33 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 01.12.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ