ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/3497/23

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна», м. Київ

про видачу судового наказу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» №1833 від 03.11.2023 року (вх. №2923/23 від 20.11.2023) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором поставки №54/21 від 01.06.2021 року у сумі 14860,64 грн., з яких 8125,14 грн. основного боргу, 1326,75 грн. пені, 2229,28 грн. інфляційних втрат, 414,71 грн. 3% річних та 2764,76 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Розглянувши подану заяву, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці (ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ці приписи законодавства є спеціальними, такими що підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Частиною 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, які є підставами для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Як встановлено судом, Галич Мирослава Михайлівна припинила підприємницьку діяльність Фізичної особи - підприємця, що підтверджується записом про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця №005002685, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.11.2023 року.

Згідно норм Господарського процесуального кодексу України процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання. Наказне провадження має чіткі, формальні межі, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до спірних правовідносин процедури наказного провадження.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, на копіях документів, доданих до заяви про видачу судового наказу, відсутня дата їх засвідчення.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» звернулося до Господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за Договором поставки з фізичної особи-підприємця, яка на час розгляду даної заяви припинила підприємницьку діяльність, суд відмовляє у видачі даного судового наказу.

Суд зазначає, що заявнику варто врахувати позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі 910/8729/18 щодо правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в порядку спрощеного позовного провадження.

Також, суд звертає увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна», що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 12, ст. 147, ст. 148 ст. 1ст. 150, 152, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна» (02160, м. Київ, проспект Соборності 15, літ А1, група нежитлових приміщень 4, ) у задоволенні заяви №1833 від 03.11.2023 року (вх. №2923/23 від 20.11.2023) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості за Договором поставки №54/21 від 01.06.2021 року у сумі 14860,64 грн., з яких 8125,14 грн. основного боргу, 1326,75 грн. пені, 2229,28 грн. інфляційних втрат, 414,71 грн. 3% річних та 2764,76 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць