РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2023Справа № 910/15131/23

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення коштів у розмірі 6 402,03 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2023 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" () про стягнення коштів у розмірі6 402,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/15131/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

03.11.2023 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Компанії надійшов відзив на позовну заяву. Компанія просила суд поновити процесуальні строки на подання відзиву на позовну заяву.

14.11.2023 позивачем через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подана відповідь на відзив.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 161 ГПК України). Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (частини перша та друга статті 118 ГПК України). Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 119 ГПК України).

Відповідач подав відзив за межами строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження в справі від 29.09.2023, який просив поновити.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 згаданої вище статті ГПК України).

Керуючись основними принципами господарського судочинства, зокрема, принципом рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд дійшов висновку про можливість ухвалення процесуального рішення про поновлення строку подання відзиву до суду.

Будь-яких інших заяв чи клопотань сторонами до суду не подано.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.12.2022 між Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Страхувальник) та Товариством був укладений договір УБ 1644961 добровільного страхування транспортних засобів (далі - договір УБ 1644961) , предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

10.03.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/10770/23 винним у даному ДТП визнано ОСОБА_2 .

Таким чином, саме неправомірним діями водія транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_2 , було завдано шкоди застрахованому за договором УБ 1644961 добровільного страхування транспортного «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_2 , на момент вчинення спірної ДТП забезпечена полісом ОСЦПВВНТЗ № 208596441. Ліміт відповідальності 130 000 грн., франшиза - 2600 гривень.

13.03.2023 до Товариства звернувся страхувальник з Заявою щодо виплати страхового відшкодування в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору УБ 1644961.

17.03.2023 позивачем був складений страховий акт № К-23-33-169/1 та розрахунок суми страхового відшкодування, виходячи з протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 13.03.2023, рахунку-фактури № х6002133 від 15.03.2023.

На підставі вищезазначених документів Товариство здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО (згідно рахунку - фактури) в розмірі 26 534,22 грн. Вказані обставини підтверджуються долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення №14582 від 17.03.2023.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, страховик, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є, зокрема, відповідні платіжні доручення.

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного транспортного засобу «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу ОСЦПВВНТЗ № 208596441, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо сплати виплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 26 534,22 грн.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в його здійсненні протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Позивач звернувся до Компанії із письмовою вимогою за вих. №3390-05-10/44 від 07.04.2023, та отримав від відповідача страхове відшкодування в розмірі 17 532,19 грн. На підтвердження вказаних обставин Товариством до суду надана копія витягу з банківської виписки від 12.05.2023. З боку відповідача вказані обставини не заперечуються.

Оскільки відповідач суму страхового відшкодування Товариству сплатив не у повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом, у межах якого просить суд стягнути різницю між сумою страхового відшкодування, що підлягає сплаті відповідачем, сплаченого страхового відшкодування, а також за вирахуванням франшизи (2600,00 грн).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На спростування заперечень Компанії проти позову суд зазначає, що механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлює Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159).

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів Значення Е (знос) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років - для інших легкових КТЗ

Відповідно до пункту 1.6 Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 988 Цивільного кодексу України та статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних, прямих збитків.

Пошкоджений транспортний засіб «Рено», 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП мав 4 роки експлуатації, що свідчить про наявність підстав вважати значення зносу в розмірі нуля.

Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Частина 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту т.з. «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з становить 26 534,22 грн, а сума страхового відшкодування, що виплачено Компанією в розмірі 17 532,19 грн не покриває витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає матеріальна шкода у розмірі 6 402,03 грн. Оскільки відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, суд дійшов висновку про задоволення даного позову.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення коштів у розмірі 6 402,03 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (Україна, 02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний ) 6 402,03 грн (шість тисяч чотириста дві гривні 03 копійок) страхового відшкодування та 2 684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ