ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 910/3524/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Гаврись Я.Б.

від відповідача: Ільмухіна Т.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2023 (повне рішення складене 21.07.2023)

у справі № 910/3524/23 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання укладеним договору

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про визнання укладеним договору про постачання природного газу у запропонованій позивачем редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Мінрегіону від 22.12.2022 № 870 "Про затвердження фіксованих обсягів природного газу для виробників теплової енергії, що мають намір придбавати природний газ у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" в умовах покладення на нього спеціальних обов`язків" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам" затверджено фіксовані обсяги природного газу для ПАТ "Центренерго" у помісячній розбивці на період з 01.09.2022 по 31.03.2023. Отже, Мінрегіон 22.12.2022 затвердив для споживача обсяг споживання природного газу, зокрема на грудень 2022 року, згідно положення про ПСО, про що позивач дізнався 02.01.2023, отримавши лист Київської обласної ВЦА від 02.01.2023 № 7/35.01/35.03-2023. Пропозиція укласти договір на постачання природного газу відповідно до положення про ПСО відповідачем була відхилена, що зумовило пред`явлення цього позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/3524/23 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" не може включити ПАТ "Центренерго" до Реєстру споживачів постачальника за минулий період, а постачання природного газу без включення до реєстру неможливе.

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

Позивачем до Північного апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/3524/23, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що:

місцевий суд помилково ототожнив поняття "укладення договору" та "постачання природного газу", що призвело до невірного висновку про неможливість укладення запропонованого позивачем договору постачання природного газу без укладення договору про договірне списання та затвердження Мінрегіоном обсягів природного газу;

місцевий суд безпідставно послався на свободу договору, тоді як, в даному випадку укладення договору є обов`язковим для сторін;

місцевий суд помилково виходив з обставин начебто фізичної неможливості поставки газу за минулий період, не врахувавши, що газ вже було відібрано, а предметом спору є саме визнання договору укладеним з відповідної дати - фактичного початку відбору газу, позов подано до спливу строку дії запропонованого договору;

місцевий суд мав встановити та дослідити підставу укладення договору з 09.12.2022, а не втручаючись в оцінку фізичної поставки газу, що є повноваженнями сторін спору, а не суду;

місцевим судом не враховані висновки у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 910/854/19.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін, посилаючись на те, що запропонована позивачем редакція договору не відповідає умовам положення ПСО № 812 та Кодексу ГТС. Позов у цій справі стосується зобов`язання, яке вже було виконане у грудні 2022 року, тому суд не вправі ухвалювати рішення про укладення договору.

Процедура апеляційного провадження

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2023 (судді: Ходаківська І.П. - головуюча; Демидова А.М.; Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Центренерго" на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі № 910/3524/23; апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.11.2023.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини, встановлені місцевим господарським судом і перевірені судом апеляційної інстанції

Як зазначено в позові, ПАТ «Центренерго» є теплогенеруючим підприємством (ліцензія на виробництво теплової енергії серії АЕ№194660 від 03.06.2014).

05.12.2022 Трипільська ТЕС ПАТ «Центренерго» (яка знаходиться у м. Українка, Київської області) зазнала ракетного обстрілу, внаслідок завданих пошкоджень зупинила генерацію та виробництво електроенергії, та як наслідок і виробництво теплоенергії для м. Українка.

09.12.2022 Київською обласною комісію з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій прийнято рішення про ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації в м. Українка (Протокол позачергового засідання №20 від 09.12.2022).

Згідно пункту 1 Протоколу ПАТ «Центренерго» та Трипільській ТЕС ПАТ Центренерго» доручено:

1) забезпечити увімкнення обладнання Трипільської ТЕС для виробництва теплової енергії без виробництва електричної енергії;

2) поновити подачу теплової енергії до м. Українка.

Пунктом 2 протоколу Департаменту житлово-комунального господарства та енергоефективності Київської обласної державної адміністрації доручено:

1) підготувати звернення до АТ НАК «Нафтогаз України» стосовно виділення Трипільськй ТЕС ПАТ «Центренерго» обсягів природного газу для забезпечення У1 перебійної роботи котлів з виробництва теплової енергії;

2) підготувати звернення до НЕК «Укренерго» стосовно виділення Трипільській ТЕС ПАТ «Центренерго» обсягів електричної енергії для забезпечення безперебійної роботи котлів з виробництва теплової енергії.

З 09.12.2022 по 25.12.2022 Трипільська ТЕС ПАТ «Центренерго» працювала в режимі котельні, виробляючи теплоенергію для м. Українка, згідно з вищевказаним рішенням Київської обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій.

02.01.2023 ПАТ «Центренерго» отримано лист Київської обласної ВЦА від 02.01.2023 №7/35.01/35.03-2023 про те, що наказом Мінрегіону від 22.12.2022 № 870 «Про затвердження фіксованих обсягів природного газу для виробників теплової енергії, що мають намір придбавати природний газ у ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трендинг» в умовах покладення на нього спеціальних обов`язків» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам» затверджено фіксовані обсяги природного газу для ПАТ «Центренерго» у щомісячній розбивці на період з 01.09.2022 по 31.03.2023.

02.01.2023 позивач дізнався, що Мінрегіон 22.12.2022 затвердив для споживача обсяг споживання природного газу, зокрема на грудень 2022, згідно Положення про ПСО.

03.01.2023 ПАТ «Центренерго» звернулось до відповідача з листом від 03.01.2023 №06/16 в якому повідомила про затвердження обсягів природного газу для ПАТ «Центренерго» та просило вирішити питання укладення відповідного договору з постачання природного газу, з метою впорядкування відносин з постачання природного газу у період з 11 по 25 грудня 2022 року.

Листом від 10.01.2023 №125/3/2-98 ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» повідомило позивача про умови укладення договору на постачання природного газу відповідно до вимог Положення про ПСО та долучило проект договору до листа.

Листом від 20.01.2023 №22/245 ПАТ «Центренерго» направило відповідачу власну редакцію договору зі змінами в частині того, що договір стосується відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 09.12.2022 року.

Листом від 27.01.2023 №125/3/2-326 відповідач відмовив в укладенні договору, у редакції, запропонованої позивачем, оскільки ця редакція суперечить Положенню ПСО №812.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що наказом Мінрегіону від 22.12.2022 № 870 "Про затвердження фіксованих обсягів природного газу для виробників теплової енергії, що мають намір придбавати природний газ у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" в умовах покладення на нього спеціальних обов`язків" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам" затверджено фіксовані обсяги природного газу для ПАТ "Центренерго" у помісячній розбивці на період з 01.09.2022 по 31.03.2023. Отже, Мінрегіон 22.12.2022 затвердив для споживача обсяг споживання природного газу, зокрема на грудень 2022 року, згідно положення про ПСО, про що позивач дізнався 02.01.2023, отримавши лист Київської обласної ВЦА від 02.01.2023 № 7/35.01/35.03-2023. Пропозиція укласти договір на постачання природного газу відповідно до положення про ПСО відповідачем була відхилена, що зумовило пред`явлення цього позову.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що запропонована позивачем редакція договору не відповідає Положенню ПСО № 812 та іншим нормативно-правовим актам, оскільки постачання природного газу на минуле є неможливим.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини 1, 2 статті 5 ГПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої зазначеної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (такий висновок наведено, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Водночас, питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем (близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.06.2020 у справі № 922/2529/19).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Так само підставою для відмови у позові є відсутність у позивача того права чи законного інтересу, про який він стверджує.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем (такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц).

Таким чином, з огляду на положення процесуального закону (зокрема статті 236, 237, 267, 270, 282, 301, 315 ГПК України) суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

За змістом положень статей 14, 269 ГПК України передбачено обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Так, предметом позовом у процесуальному сенсі є звернення позивача до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

У справі, що розглядається, позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права, як визнання укладеним договору за рішенням суду відповідно до статті 187 ГК України.

Так, за змістом статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (частина 1). День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (частина 2).

Переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору (постанова об`єднаної палати Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 у справі № 61/341).

У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 46/606 за позовом ПАТ «Укрнафта» до АТ «Укртрансгаз» про визнання укладеним договору зберігання природного газу № 659/10/ін. від 05.05.2010 у викладеній позивачем редакції, висновки у якій щодо застосування відповідних норм необхідно врахувати при вирішенні спору у справі, що розглядається, зазначено, що в ринкових умовах господарювання договори повинні укладатися, як правило, на основі вільного волевиявлення сторін, перелік випадків, коли можливе укладання господарських договорів за рішенням суду, обмежений. Так, відповідно до статті 187 ГК господарські суди розглядають спори про спонукання до укладання договору чи з умов договору у разі, якщо: а) договір укладається за державним замовленням, прийняття якого є обов`язковим для відповідного суб`єкта господарювання (стаття 183 цього Кодексу), або б) існує публічне зобов`язання суб`єкта господарювання (стаття 178, частина 6 статті 179 цього Кодексу), або в) укладався попередній договір, і одна з його сторін ухиляється від укладення основного договору (стаття 182 цього Кодексу), або г) наявна згода обох сторін на розгляд спору судом.

У частині 1 статті 649 ЦК України, якою визначено вирішення переддоговірних спорів, передбачено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

У розумінні статті 187 ГК, статті 649 ЦК України переддоговірний спір може полягати у розбіжностях між сторонами щодо змісту (спір про врегулювання розбіжностей) або виникати у разі відмови чи ухиленні від його укладення (спір про спонукання укласти договір).

Суд не вправі ухвалювати рішення про укладення договору, якщо питання стосується зобов`язання, що вже було виконано (передано майно або вчинено інші дії) до передачі та вирішення переддоговірного спору судом. Такий висновок випливає із системного тлумачення норм частини 2 статті 180 ГК України, частини 2 статті 187 ГК України, частини 3 статті 631 ЦК України, що визначають підстави виникнення господарських зобов`язань; момент визнання укладеним господарського договору за рішенням суду; та можливість поширювання умов договору на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення, лише за домовленістю сторін, а не за рішенням суду. У такому разі, якщо одна із сторін вже здійснила фактичні дії без достатньої правової підстави, то правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Переддоговірний спір про укладення договору не є спором про встановлення факту, а згідно з частиною 2 статті 20 ГК України відповідає такому способу захисту, як установлення правовідносин.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших, встановлених судом обставин.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №46/606.

У справі, що розглядається, спір не стосується врегулювання розбіжностей, а є спором про спонукання до укладення договору щодо послуг постачання природного газу, які надавалися в грудні 2022 року, з підстав відмови та невизнання відповідачем факту відбору природного газу з його ресурсу у період з 09.12.2022.

Згідно пункту 1 Додатку до Положення ПСО № 812 постачання природного газу здійснюється у разі надання ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» інформації про затвердження Мінрегіоном фіксованих обсягів природного газу для виробника теплової енергії.

Фіксовані обсяги природного газу для ПАТ «Центренерго» було затверджено наказом Мінрегіону № 870 від 22.12.2022 та надано відповідну інформацію ТОВ «Нафтогаз трейдинг» 03.01.2023.

Отже, як обґрунтовано зазначив місцевий суд, постачання природного газу у грудні є неможливим, оскільки лише 03.01.2023 було дотримано умову Положення ПСО №812 щодо інформування ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» про затвердження обсягів для ПАТ «Центренерго».

Згідно пункту 1 Додатку до Положення ПСО №812 постачання природного газу здійснюється за умови укладення договору/додаткової угоду (додатковий договір) про договірне списання за всіма договорами, укладеними з ТОВ «Нафтогаз Трейдинг».

Як встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Центренерго» таку в умову не виконало, угоди щодо списання за всіма укладеними з ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» договорами не уклало.

Таким чином, невиконання зазначеної умови позбавляє ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» підстав постачати газ ПАТ «Центренерго» з грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання) постачання природного газу споживачу здійснюється після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора TTC у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи (далі - Кодекс TTC).

Аналогічне положення викладено у п. 3.2 запропонованій позивачем редакції договору: « 3.2. Постачання газу за цим Договором здійснюється Постачальником виключно за умови включення Споживача до Реєстру споживачів Постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС».

Включення споживача до Реєстру споживачів постачальника можливо лише у періоді у майбутньому.

Так, відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IV Кодексу TTC включення до Реєстру здійснюється у розрахунковому періоді, а відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу TTC розрахунковим періодом є газова доба та/або газовий місяць, що складається з газових діб, в якій (якому) буде здійснюватися (здійснено) надання послуг транспортування природного газу та відповідно до якої (якого) будуть здійснюватися певні процедури.

Відтак, ТОВ «Нафтогаз Трейдинг» не може включити ПАТ «Центренерго» до Реєстру споживачів постачальника за минулий період, а постачання природного газу без включення до реєстру неможливе.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи про порушення місцевим судом норм процесуального права за результатами перегляду справи в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2023 у справі №910/3524/23 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 27.11.2023.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко