ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/1044/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕРАГРО"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Агро Трейд"

про стягнення 373 585,91 грн. боргу

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача Луцюк О.І.

від відповідача не з`явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕРАГРО" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуд Агро Трейд" про стягнення 373 585,91 грн. боргу, з яких 52 000,00 грн. основна заборгованість, 225 345,00 грн. неустойка, 81 845,27 грн. інфляційні втрати, 14 395,64 грн. 3% річних.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача .

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору купівлі-продажу №100200812 від 08.12.2020 напівпричепа вантажного тентованого бортового. А саме, відповідач не до кінця розрахувався за отриманий напівпричеп, борг складає 52 000,00 грн. Тому позивач, посилаючись на умови Договору та ст.625 ЦК України нарахував неустойку, інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 11.10.2023 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання по суті на 07 листопада 2023 р. на 09:40 год.

Ухвалою від 07.11.2023 розгляд справи відкладено на 05 грудня 2023 р. на 10:15 год.

Представник відповідача в судове засідання 05.12.2023 року не з`явився. Судом вживалися заходи для належного повідомлення учасника справи про дату та час судового засідання. Ухвалу було надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю "Вуд Агро Трейд" на електронну пошту: , та на адресу: 34330, Рівненська обл., Володимирецький р-н, село Воронки, вул.Київська, буд.11. До суду повернувся конверт з ухвалою з відміткою органу поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, враховуючи, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача 05.12.2023 у засіданні позов підтримав повністю. Просив покласти судові витрати на відповідача.

Судом досліджені докази, що містяться у справі.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕРАГРО" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУД АГРО ТРЕЙД" (Покупець) був укладений Договір купівлі продажу №100200812 від 08 грудня 2020 року, згідно пункту 1.1. Договору Продавець зобов`язується поставити та передати у власність (повне господарське віддання) Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору. (а.с. 6)

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування товару : напівпричіп вантажний тентований бортовий LECITRAILER рік випуску 2013, номер шасі НОМЕР_1 .

Відповідно до п.3.1. Договору товар передається покупцю з моменту підписання видаткової накладної.

Згідно з п. 4.1. Договору загальна ціна за даним Договором складає 249 000,00 грн. у тому числі ПДВ 41 500,00 грн. Дана вартість зазначається в накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору вид розрахунків безготівковий. Умови розрахунку: до 31.12.2020 року повна оплата ціни за даним Договором (п. 5.2. Договору).

Згідно з п. 7.1. Договору пунктом поставки товару за даним Договором є: вул. Київська, 57Б, с. Антопіль, Рівненський район, Рівненська область.

Передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті поставки. Фактом отримання товару Покупцем є Акт приймання-передачі товару, підписаний уповноваженими представниками обох сторін та видаткова накладна (п. 8.1., 8.2. Договору).

Відповідно до п. 9.1. Договору даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.

За порушення умов п.5.2. даного Договору Покупець сплачує Продавцю 0,5% від загальної ціни за даним Договором за кожен день прострочки платежу (п. 10.1. Договору).

Договір підписаний позивачем та відповідачем, та скріплений відбитком печатки позивача.

08 грудня 2020 року на виконання укладеного Договору купівлі-продажу №100200812 від 08.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕРАГРО" передав Товариству з обмеженою відповідальністю "ВУД АГРО ТРЕЙД" обумовлений договором товар, що підтверджується підписаними обома сторонами Актом приймання-передачі до Договору купівлі-продажу №100200812 від 08.12.2020 року та Видатковою накладною № 279 від 08.12.2020 року (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 5.2. Договору розрахунок мав бути до 31.12.2020 року, проте, відповідач не оплатив в повному обсязі отриманий ним товар у визначений договором строк.

Станом на 09.10.2023 р. відповідач оплатив товар частково на загальну суму 197 000,00 грн, що підтверджується доданою до позовної заяви копією платіжної інструкції № 39 від 16 вересня 2022 року (а.с. 20).

Отже, заборгованість відповідача по Договору купівлі продажу №100200812 від 08 грудня 2020 року становить 52 000,00 грн.

За порушення умов п.5.2. даного Договору Покупець сплачує Продавцю 0,5% від загальної ціни за даним Договором за кожен день прострочки платежу (п. 10.1. Договору).

Таким чином, позивач нарахував неустойку 0,5% від загальної ціни договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання з оплати товару в сумі 225 345,00 грн та посилаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 14 395,64 грн. 3% річних та 81 845,27 грн. інфляційних втрат.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Отже, наявність простроченої заборгованості підтверджена належними та допустимими доказами .

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 52 000,00 грн. основного боргу.

Керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 81 845,27 грн. інфляційних втрат та 14 395,64 грн. 3% річних. Також нараховано 225 345,00 грн. неустойки.

В частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи, судом встановлено порушення відповідачем умов Договору в частині прострочення строків оплати вартості поставленого товару.

При цьому, якщо зобов`язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки в тому числі передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладена також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

У постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо можливості застосування положень статті 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Щодо розміру та періоду нарахувань інфляційних, суд зазначає наступне.

При перевірці поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом з`ясовано, що позивачем на борг 249 000,00 грн., який виник у відповідача за період 01.01.2021р. по 15.09.2022 р. нараховано інфляційні 78 446,54 грн., на борг 52 000,00 грн., який виник у відповідача за період 16.09.2022р. по 05.10.2023 р. нараховано інфляційні 3 398,73 грн. Суд здійснив власний розрахунок, використовуючи калькулятор інформаційно-правової системи "LIGA360: Ліга:Закон Юрист" та встановив, що сума інфляційних втрат нарахована позивачем є арифметично вірною.

Отже, позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат підлягає задоволеню в сумі 81845,27 грн.

Щодо нарахованих 3% річних слід вказати таке.

Позивач заявляє до стягнення 3% річних в сумі 14 395,64 грн.

Суд, перевіряючи правильність обрахунку 3% річних здійснив власний розрахунок, використовуючи калькулятор інформаційно-правової системи "LIGA360: Ліга:Закон Юрист" та встановив, що вони нараховані позивачем за період з 01.01.2021 р. по 15.09.2022 р. (від суми 249 000,00 грн) та з 16.09.2022 р. по 05.10.2023 р. (від суми 52 000,00 грн). У підсумку 3% річних становлять 14 395,64 грн. (12 750,16 грн. + 1 645,48 грн.).

Позовна вимога в частині стягнення 3% річних підлягає задоволеню в сумі заявленій позивачем - 14 395,64 грн.

Щодо нарахованих 225 345,00 грн. неустойки суд зазначає наступне.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 вказала, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За порушення умов п.5.2. даного Договору Покупець сплачує Продавцю 0,5% від загальної ціни за даним Договором за кожен день прострочки платежу (п. 10.1. Договору).

Поряд з тим, згідно зі ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі наведених правових норм та зважаючи на допущене відповідачем порушення Договору, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати пені за порушення умов Договору в силу п. 10.1. договору, проте у розмірі, який не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши власний обрахунок пені, суд констатує, що він є арифметично правильним за період з 01.01.2021 р. по 30.06.2021 р. у розмірі - 16 659,12 грн.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 16659,12 грн.

Решта суми пені 208 685,88 грн., що заявлена до стягнення позивачем - нарахована необгрунтовано та надмірно. Тому не підлягає стягненню.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, у частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 52 000,00 грн. основного боргу, 81 845,27 грн. інфляційних втрат, 14 395,64 грн. 3% річних та 16 659,12 неустойки (пені). В частині стягнення 208 685,88 грн. неустойки (пені) в позові слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 5 603,79 грн. та 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених у даній справі складає 44,14%.

Зважаючи, що позов задоволено частково, тому на відповідача покладається до відшкодування позивачу 2 473,50 грн. судового збору. Решта сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУД АГРО ТРЕЙД" (34330, Рівненська область, Володимирецький район, село Воронки, вул. Київська, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРТНЕРАГРО" (35371, Рівненська область, Рівненський район, село Антопіль, вул. Київська, 57Б, ) - 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 14 395 (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 64 коп. 3% річних, 81 845 (вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок п`ять) грн. 27 коп. інфляційних втрат, 16 659 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 12 коп. неустойки та 2 473 (дві тисячі чотириста сімдесят три) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 208 685,88 грн. неустойки.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "05" грудня 2023 року.

Суддя Бережнюк В.В.