ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 р. Справа № 917/356/23

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ

до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022,

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про зобов`язання надіслати підписаний примірник Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №о/р 20100054 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 27.11.2019 року з додатками в редакції викладеної Позивачем у Протоколі розбіжностей від 27.11.2019 року та Таблицею зауважень до Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на адресу КП "Теплоенерго".

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.03.2023 року залишено позовну заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області без руху та встановлено 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.03.2023 року від Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшла заява № 12-08/531 від 16.03.2023 року (вх. № 3437) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 25.04.2023 року на 11:15.

14.04.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 13.04.2023 року (вх. № 4724), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 25.04.2023 року відкладено підготовче засідання в справі на 30.05.2023 р. на 11:30.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 917/356/23 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 20.06.2023 р. на 10:45.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року відкладено підготовче засідання у справі на 18.07.2023 р. на 11:30, запропоновано позивачу (за наявності) надати відповідь на відзив відповідно до ст. 166 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.07.2023 року відкладено підготовче засідання у справі на 19.09.2023 р. на 10:00 та ухвалено позивачу (за наявності) надати свої міркування щодо поданих відповідачем письмових пояснень.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі № 917/356/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2023 року на 11:15.

Ухвалою суду від 17.10.2023 року відкладено розгляд справи по суті на 14.11.2023 року на 11:15.

Від позивача через систему "Електронний суд" 10.11.2023 року надійшло клопотання/заява за вх. № 14522, у якій заявник позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. При цьому, КП "Теплоенерго" у зв`язку із зайнятістю повноважних представників повідомляє суд про неможливість забезпечення явки в судове засідання.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

31 липня 2007 року між КП "Теплоенерго" (Споживач) та ВАТ "Полтаваобленерго" правонаступником якого є АТ "Полтаваобленерго" (Постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії № 618, за умовами якого Постачальник (відповідач) продає електричну енергію (як різновид) товару Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач (позивач) оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п. 9.4. Договору він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк, який зазначений в п. 9.6 договору, в якому договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Пунктом 9.4. Договору термін дій договору визначається по кожному об`єкту чи точці обліку окремо і збігається з терміном дії Договору оренди, або іншого правовстановлюючого документу.

Проте, в 2018 році приймається низка нових нормативно-правових документів, якими регламентовані відносини з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії.

Так, відносини у сфері надання послуг з постачання електроенергії регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національне її комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ/ Правила), Кодексом системи розподілу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 310 (надалі - Кодекс системи розподілу), Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затверджений постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 року (далі - ККОЕЕ), а також договорами, що укладені між відповідними учасниками даного ринку і є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку під час здійснення діяльності з розподілу, передачі, постачання (продажу) електричної енергії споживачу, надання послуг комерційного обліку.

Пунктом 2 преамбули до Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) (редакції чинній на час виникнення правовідносин 28.12.2018 року) передбачено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Постановою НКРЕКП від 16.11.2018 року № 1442 AT "Полтаваобленерго" було видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності відповідно до додатка, а тому в розумінні ЗУ "Про ринок електричної енергії" останній є оператором системи розподілу електричної енергії.

Розділом 11.3 Кодексу систем розподілу (редакції чинній на час виникнення правовідносин 28.12.2018 рік) визначений порядок укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, а саме п.п. 11.3.1. передбачено, що договір про надання послуг з розподілу електричної енергії укладається з урахуванням вимог цього Кодексу щодо умов надання доступу та послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п.п. 11.3.2 зазначеного Кодексу, для укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії Користувач повинен подати ОСР письмову заяву (засобами поштового або електронного зв`язку) та документи, визначені цим Кодексом, за 20 робочих днів до бажаної дати початку отримання послуг з розподілу електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29 грудня 2018 року подав до АТ "Полтаваобленерго", через канцелярію Кременчуцької філії АТ "Полтаваобленерго" вхідний № 5600 до бажаної дати початку отримання послуг з розподілу електричної енергії Заяву приєднання до умов договору споживання про надання послуг з розподілу електричної енергії (заяву).

Відповідно до п. 11.3.10 Кодексу системи розподілу, упродовж 7 робочих днів з дати отримання від Заявника всіх документів, передбачених пунктом 11.3.5 цієї глави, ОСР має надати (засобами поштового, електронного та/або телефонного зв`язку відповідно до контактних даних, зазначених Заявником у заяві) Заявнику для підписання два примірники договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Якщо передбачається укладання договору із Заявником, потужність якого складає 150 кВт або більше, строк надання ОСР примірника договору про надання послуг з розподілу електричної енергії складає 14 робочих днів.

29 січня 2019 року КП "Теплоенерго" звернулось до АТ "Полтаваобленерго" листом № 07-12/184 про надіслання належним чином оформленого договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (Договір).

Листом № 04-37/218912 від 12 лютого 2019 року АТ "Полтаваобленерго" повідомило КП "Теплоенерго" про необхідність надання певних документів для можливості укладення Договору в паперовому вигляді по всім об`єктах КП "Теплоенерго", вимоги які КП "Теплоенерго" негайно виконало зі свого боку.

04 липня 2019 року КП "Теплоенерго" отримало лист від Кременчуцької філії АТ "Полтаваобленерго" №13-13-06-6/1499 від 25.06.2019 року, яким повідомлено, що Договір перебуває на відповідному погодженій та буде наданий на адресу Позивача у відповідності до вимог чинного законодавства.

4 вересня 2019 року КП "Теплоенерго" отримало від КФ АТ "Полтаваобленерго" супровідним листом №13-13-06-6/2298 від 04.09.2019 року два примірники: Договору з додатками (копія додається).

Після ознайомлення з вказаним договором, КП "Теплоенерго" 17 вересня 2019 року, направило супровідним листом № 07/1541 на адресу АТ "Полтаваобленерго" належним чином оформлені (підписані) два примірники Договору з додатками та Протокол розбіжностей з таблицею зауважень до Договору (копія додається).

Відповідно до п.п. 11.3.12. п. 11.3. Кодексу системи розподілу, ОСР протягом 3 робочих днів повинен підписати договір та повернути один із його примірників Заявнику.

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, в порушення вимог законодавства, ним від відповідача отримано не примірник підписаного договору, а нову редакцію Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 04-37/17246 від 07.11.2019 року АТ "Полтаваобленерго" повідомлено споживача про те, що «..оскільки на момент надання відповіді проект договору не підписано з двох сторін - він вважається не укладеним..» та надіслано знов два примірники Договору з додатками з урахуванням деяких зауважень КП "Теплоенерго".

28 листопада 2019 року, КП "Теплоенерго" розглянувши вказаний вище Договір направило ОСР листом № 07/1946 два примірники Договору та протоколів розбіжності до них з таблицею зауважень до Договору та прохало повернути в межах законодавчо встановлених строків для запобігання звернення Споживача до суду за захистом своїх прав.

Однак, 10 січня 2020 року КП "Теплоенерго" втретє отримало від ОСР не підписаний примірник договору, а оновлену редакцію двох примірників Договору з додатками в супроводі листа АТ "Полтаваобленерго" № 04-37/19901 від 19.12.2019 року.

А тому, у зв`язку із уникненням АТ "Полтаваобленерго" підписання Договору, 14.02.2020 року КП "Теплоенерго" на адресу відповідача направило претензію за вих. № 12-0/316 щодо укладання Договору споживання про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка відповідно до листа АТ "Полтаваобленерго" за вих. №04-35/6770 від 23.04.2020 року розглянута, але не виконана.

Враховуючи вказане позивач звернувся до суду з вимогою про зобов`язання надіслати підписаний примірник Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № о/р 20100054 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 27.11.2019 року з додатками в редакції викладеної Позивачем у Протоколі розбіжностей від 27.11.2019 року та Таблицею зауважень до Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на адресу КП "Теплоенерго".

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

За змістом пункту 1.2.4 ПРРЕЕ договір споживача з оператором системи укладається з кожним споживачем, електроустановки якого приєднані на території діяльності оператора системи. При цьому договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії розробляється оператором системи розподілу на підставі додатка 3 до цих Правил, договір споживача з оператором системи передачі укладається відповідно до типового договору, визначеного Кодексом системи передачі.

Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з таким споживачем (пункт 2.1.2 глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ).

Відповідно до положень пункту 2.1.3 глави 2.1 розділу II ПРРЕЕ споживачі укладають договір споживача про розподіл електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу.

За змістом пункту 2.1.5 ПРРЕЕ договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил. Оператор системи розподілу зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та у власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Згідно статті 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Комерційна організація не має права надавати перевагу одній особі перед іншим щодо укладення публічного договору, крім випадків, передбачених законом і іншими правовими актами. Ціна товарів, робіт і послуг, а також інші умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, за винятком випадків, коли законом і іншими правовими актами допускається надання пільг для окремих категорій споживачів.

Ознаки публічного договору: наявність зобов`язання сторони договору - особи, що діє у сфері публічного договору; особа, яка діє у сфері публічного договору здійснює продаж товарів, виконання робіт або надання послуг широкому загалу споживачів, тобто будь-кому, хто до неї звернеться. Ця ознака публічного договору, що знаходить вираз у можливості для будь-якого споживача скористатись послугами (товаром), який пропонується згідно із умовами публічного договору; публічний договорі повинен встановлювати однакові умови для всіх споживачів, а пільги надаються лише по оплаті за послуги чи товари в установленому законом порядку.

Умови публічного договору: стороною договору обов`язково виступає суб`єкт підприємницької діяльності; зазначений суб`єкт здійснює такі види підприємницької діяльності, як: реалізацію товарів, виконання робіт і надання послуг у сферах, перелік яких у ЦК України сформульовано невичерпно; вказані види діяльності повинні здійснюватися суб`єктом підприємництва щодо кожного, хто звернеться до нього; умови такого договору є однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення договору, якщо інше не встановлено законом; підприємець, за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг), не має права відмовитися від укладення публічного договору, а у разі його необґрунтованої відмови - він має відшкодувати збитки, завдані нею споживачеві. Необґрунтованою слід вважати відмову у випадках, коли суб`єкт підприємницької діяльності не може довести відсутність у нього зазначеної можливості; при укладенні та виконанні публічного договору сторони повинні виконувати обов`язкові для них правила, встановлені актами цивільного законодавства (типові умови окремих видів публічних договорів). Умови публічного договору, які не відповідають цим правилам, або порушують правило щодо однаковості його умов для усіх споживачів, є нікчемними (частина шоста статті 633 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1.13 ПРРЕЕ невід`ємними частинами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є: 1) паспорти точок розподілу, акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; 2) заява-приєднання у разі її надання споживачем; 3) інші додатки, оформлені сторонами за взаємною згодою.

Відповідно до ч.4 ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії» послуга з розподілу електричної енергії надається виключно на підставі договору про надання послуг з розподілу, який є публічним договором приєднання та укладається на основі типового договору, форма якого затверджується Регулятором.

Пунктом 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 встановлено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з пунктом 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР; та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Аналогічні положення наведені в пункті 2.1.6 ПРРЕЕ, за якими розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, відповідно до якого фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Отже, будь-яка з вищенаведених самостійних подій свідчить про укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

На виконання приписів вищевказаних нормативно-правових актів, АТ "Полтаваобленерго" було розроблено та розміщено на сайті АТ "Полтаваобленерго" текст Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який є публічним договором приєднання (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Заява-приєднання до умов Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії підписана Позивачем без зауважень.

Отже, Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є укладеними шляхом підписання Позивачем заяви-приєднання.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначений статтею 181 Господарського кодексу України.

Таким чином, при укладанні договору про надання послуг з розподілу електричної енергії конкретизація або визначення додаткових його умов здійснюється за взаємною згодою сторін. При цьому, розбіжності, які виникли між сторонами вирішуються у судовому порядку.

Згідно з частиною 4 статті 179 ГК України споживач при укладенні договорів приєднання не має права наполягати на зміні змісту (умов) договорів споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії необхідно враховуючи положення частини 2 статті 634 ЦК України. Згідно даної норми договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Слід зазначити, що зміст спірних правовідносин, за наявності факту укладення Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії разом з положеннями частини 2 статті 634 ЦК України, зумовлює наявність спору саме щодо внесення змін у вже існуючу угоду сторін.

Порядок внесення змін до умов укладених господарських договорів регламентовано статтею 188 ГК України.

Зокрема, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (частина 2 статті 188 ГК України).

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (частина 3 статті 188 ГК України).

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частина 4 статті 188 ГК України).

Тобто, за умови наявності вже укладеного та діючого Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії сторона відповідної угоди наділена правом вимоги щодо внесення до нього змін у порядку частини 2 статті 634 ЦК України, частин 2-4 статті 188 ГК України.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи яка стверджує про їх порушення (зачіпати відповідні права та інтереси). При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до фактичних обставин справи № 917/356/23 та наявними доказами з боку Позивача не було дотримано порядку внесення змін до укладеного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом надіслання відповідної оферти у відповідності до вимог Господарського кодексу України.

Із правової позиції Верховного Суду у справі № 909/952/21, окресленої у постанові від 18.04.2023 року Верховний Суд також виходить з того, що суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому, у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору (такий правовий висновок, викладений у пункті 6.2.2 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 року у справі №910/15590/17).

Верховний Суд висновує, що відповідно до статті 187 ГК України господарські суди розглядають спори про спонукання до укладання договору чи з умов договору у разі, якщо: а) договір укладається за державним замовленням, прийняття якого є обов`язковим для відповідного суб`єкта господарювання (стаття 183 ГК України), або б) існує публічне зобов`язання суб`єкта господарювання (стаття 178, частина шоста статті 179 ГК України), або в) укладався попередній договір, і одна з його сторін ухиляється від укладення основного договору (стаття 182 НК України), або г) наявна згода обох сторін на розгляд спору судом (такий же правовий висновок, викладений в пункті 5.7 постанови Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 46/606).

Верховний Суд також виходить з того, що у розумінні статті 187 ГК України, статті 649 ЦК України переддоговірний спір може полягати у розбіжностях між сторонами щодо змісту (спір про врегулювання розбіжностей) або виникати у разі відмови чи ухиленні від його укладення (спір про спонукання укласти договір).

З боку Відповідача - АТ "Полтаваобленерго" жодного разу не було ухилення від укладення Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Отже, суд зазначає, що відсутність порушеного права й інтересу встановлюється під час розгляду справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

За наведених обставин, господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання надіслати підписаний примірник Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № о/р 20100054 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 27.11.2019 року з додатками в редакції викладеної Позивачем у Протоколі розбіжностей від 27.11.2019 року та Таблицею зауважень до Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на адресу КП "Теплоенерго".

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суд справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 27.11.2023 року.

Суддя Білоусов С. М.