РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2023Справа № 910/11735/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

до Автокооперативу № 12 по будівництву та експлуатації гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян

про скасування рішення у вигляді протоколу,

Представники сторін:

від позивача-1: Новіков Я.А. за ордером від 19.05.2023 року серії АІ № 1397395;

від позивача-2: Новіков Я.А. за ордером від 19.05.2023 року серії АІ № 1397396;

від відповідача: Дяковський О.С. за ордером від 05.10.2023 року серії СВ № 1003201;

Івженко В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач-1) та ОСОБА_2 (далі - позивач-2) звернулись до господарського суду міста Києва з позовом до Автокооперативу № 12 по будівництву та експлуатації гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян (далі - відповідач, Автокооператив) про скасування рішення відповідача № 1 у вигляді протоколу № 20 від 15.06.2022 року засідання правління Автокооперативу в частині виключення позивачів з членів відповідача.

Ухвалою від 28.07.2023 року господарський суд міста Києва залишив означену позовну заяву без руху та встановив позивачам спосіб і строк для усунення її недоліків.

04.09.2023 року через систему "Електронний суд" надійшла заява представника позивачів про усунення недоліків.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою від 11.09.2023 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/11735/23, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 11.10.2023 року. Крім того, цією ухвалою суд витребував у Автокооперативу докази направлення позивачам листів або телеграм-претензій за 30 днів до проведення зборів Правління кооперативу від 15.06.2022 року, докази забезпечення не менше як двох третин складу членів Правління кооперативу на вказаних зборах, докази укладання Головою Кооперативу розпорядження про виключення позивачів із членів Кооперативу, статут Автокооперативу в редакції від 20.06.2019 року, відомості про електронну адресу офіційного сайту Автокооперативу, докази щодо розміщення та місцезнаходження дошки об`яв Автокооперативу, копію рекомендованого листа або телеграм-претензію на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про наміри їх примусового виключення з членів Автокооперативу.

02.10.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Автокооперативу на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивачів з огляду на їх правомірне виключення зі складу членів кооперативу, у зв`язку із тривалою несплатою відповідних внесків. Також відповідач вказав, що зважаючи на необхідність затвердження рішень правління, ним розміщено оголошення про проведення загальних зборів членів кооперативу та заплановано проведення таких зборів на кінець лютого 2024 року.

09.10.2023 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника позивачів про відкладення розгляду справи на іншу дату.

До початку призначеного підготовчого засідання 11.10.2023 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивачів від 06.10.2023 року на відзив на позовну заяву, в якій останні заперечили проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. Крім того, до цієї заяви по суті справи позивачами долучено клопотання, в якому останні просили суд призначити у даній справі судову технічну експертизу спірного протоколу засідання правління Автокооперативу від 15.06.2022 року, проведення якої доручити Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТНО-ДОСЛІДНА СЛУЖБА УКРАЇНИ". На вирішення судової експертизи позивачі пропонували поставити питання щодо часу виготовлення кожного з аркушів вищевказаного протоколу та проставлення на них рукописного тексту і підписів уповноважених осіб відповідача, а також належності аркушів, на яких викладено спірне рішення, до однієї чи різних партій випуску.

У підготовчому засіданні 11.10.2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, якою встановив відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив до 20.10.2023 року, а також відклав підготовче засідання на 25.10.2023 року. Крім того, суд запропонував Автокооперативу в строк до 20.10.2023 року подати письмову позицію щодо клопотання позивачів про призначення судової експертизи та відклав вирішення означеного клопотання до встановлення фактичних обставин справи.

21.10.2023 року в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано заперечення на відповідь на відзив, в яких Автокооператив заперечив проти задоволення клопотання позивачів про призначення судової експертизи та вказав про необґрунтованість і безпідставність вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в даній справі. Означена заява по суті справи прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 25.10.2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/11735/23 на 30 днів, а також відмовив у задоволенні клопотання позивачів про призначення судової експертизи з огляду на недоведеність позивачами належними і допустимими доказами одночасної наявності передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України умов, необхідних для призначення означеної судової експертизи у цій справі.

Ухвалою від 25.10.2023 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження у справі № 910/11735/23 та призначив її до судового розгляду по суті на 29.11.2023 року.

У судовому засіданні 29.11.2023 року представник позивачів підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

У судовому засіданні 29.11.2023 року проголошену вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були прийняті до членів Автокооперативу, що підтверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи копіями протоколів засідання Правління відповідача від 17.08.2009 року № 34 та від 04.07.2011 року № 12.

Згідно з пунктом 1.1 статуту Автокооперативу, затвердженого рішенням зборів Уповноважених членів Автокооперативу, оформленим протоколом від 01.02.2020 року № 1 (далі - Статут), Автокооператив діє відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про кооперацію", інших чинних законодавчих актів України та цього Статуту. Статут є основним документом, що регулює діяльність Автокооперативу.

Відповідно до пункту 3.1 Статуту Автокооператив створено з метою задоволення соціальних та інших потреб членів Автокооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Пунктом 4.1 Статуту відповідача передбачено, що членами Автокооперативу можуть бути громадяни - фізичні особи, які досягли 18-річного віку, мають гаражний бокс на території кооперативу та автомобіль, виявили бажання брати участь у діяльності та розбудові Автокооперативу, виконувати вимоги цього Статуту, внесли вступний внесок у розмірах, визначених Статутом Автокооперативу і користуються правом ухвального голосу.

В силу підпункту 5.2.2 пункту 5.2 та пункту 5.3 Статуту член Автокооперативу зобов`язаний своєчасно вносити вступні, пайові, членські та інші внески у строки та на умовах, передбачених цим Статутом. Допущена заборгованість члена Автокооперативу, у разі відмови добровільного погашення, стягується у судовому порядку, з урахуванням матеріальних та моральних збитків, завданих Автокооперативу боржником.

Згідно з підпунктом 12.5.1 пункту 12.5 Статуту розміри, порядок нарахування і сплати щомісячних членських та цільових внесків членами Автокооперативу та відповідальність за їх несплату затверджуються Загальними зборами (зборами Уповноважених) членів Автокооперативу на відповідний фінансовий період (до чергових Зборів), з урахуванням вимог цього Статуту.

Пунктом 4.17 Статуту передбачено, що членство в Автокооперативі припиняється у разі добровільного виходу з Автокооперативу; смерті члена Автокооперативу - фізичної особи; несплати внесків у порядку, визначеному Статутом Автокооперативу; припинення діяльності Автокооперативу.

За умовами пункту 12.7 Статуту у випадку виникнення у члена Автокооперативу заборгованості зі сплати членських внесків, зазначеної у пункті 5.3, наступає відповідальність, передбачена пунктом 4.18 (виключення з членів Автокооперативу) та подається позов до суду на стягнення заборгованості разом з моральними збитками, або передачі гаражного боксу у власність Автокооперативу в якості компенсації такої заборгованості.

Відповідно до пункту 4.18 Статуту членство в Автокооперативі припиняється на підставі письмового розпорядження Голови Автокооперативу, яке розглядається зборами Правління Автокооперативу та затверджується Загальними зборами (зборами Уповноважених).

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2022 року відбулося засідання Правління Автокооперативу, на якому членами Правління відповідача у складі 6 осіб прийнято рішення, оформлене протоколом засідання Правління Автокооперативу від 15.06.2022 року № 20.

Відповідно до зазначеного протоколу на засіданні Правління були присутні члени Правління відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також голова Ревізійної комісії ОСОБА_9 .

У наведеному протоколі також вказано, що на збори були запрошені члени Автокооперативу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (через їхнього сина ОСОБА_10 , який усно заявив на засіданні Правління від 12.11.2021 року, що буде представником своїх батьків за станом їх здоров`я), проте ніхто з членів сім`ї не з`явився.

Порядок денний зборів Правління Автокооперативу від 15.06.2022 року складався з наступних питань: 1) прийняття рішення по великій фінансовій заборгованості членів Автокооперативу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та їх злісному небажанні сплачувати борги; 2) розглянути та переоформити гаражні бокси №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 на інших власників згідно поданих заяв.

По першому питанню порядку денного слухали Голову Правління Автокооперативу ОСОБА_3 , який повідомив, що "протягом останніх трьох років неодноразово були проведені зустрічі з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 , а також з їх сином - ОСОБА_10 по погашенню заборгованості за членськими внесками за гаражні бокси №№ НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та оренді гаража № НОМЕР_8 . У 2019 та 2020 роках на їх домашню адресу через пошту були надіслані листи-претензії, які вони отримувати не захотіли, і листи повернулись до Автокооперативу. На засіданні Правління 12.11.2021 року, на якому ще тоді розглядалось питання про вищевказані борги, прийшов син боржників і заявив, що в зв`язку із станом здоров`я, боргами батьків буде займатися він. Пообіцяв, що за гаражні бокси № № НОМЕР_5 та НОМЕР_6 розрахується до квітня 2021 року, але так все і залишилось словами. На початку лютого 2022 року Головою Правління Автокооперативу було запропоновано продати гаражний бокс № НОМЕР_7 та одержаними з продажу грошима покрити всі борги, а залишок коштів забрати собі. Знайшлися покупці, домовились по ціні (перемовини вів син ОСОБА_10 ), але знову все залишилося тільки на словах і ніякої подальшої ініціативи зі сторони сім`ї та бажання віддавати борги. На сьогоднішній день (тобто на 15.06.2022 року) сумарний борг складає 64 449,00 грн. Це великий збиток для Автокооперативу, і, як видно з обставин, наноситься він навмисно. До протоколу додається бухгалтерський розрахунок боргів на 4-х сторінках".

Зважаючи на викладене, Голова Правління Автокооперативу запропонував відповідно до п.п. 4.17.3, 5.2.2, 5.3 Статуту Автокооперативу, п. 4 рішення Правління від 20.03.2019 року, п. 4 рішення Загальних зборів Автокооперативу від 01.02.2020 року, виключити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів Автокооперативу та передати до суду позов про стягнення боргів.

Рішенням зборів Правління Автокооперативу, оформленим протоколом від 15.06.2022 року № 20, по вищенаведеному (першому) питанню порядку денного, вислухавши доповідь Голови Правління Автокооперативу Івженко В.М. та обговоривши ситуацію, що склалася, вирішено погодитися із запропонованою пропозицією про виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів Автокооперативу та зібрати необхідні документи для подачі позову про стягнення вищезазначених боргів до суду.

За результатами голосування щодо вказаного вище питання порядку денного 6 членів Правління проголосували "за", "проти" - немає, "утримались" - немає.

Обґрунтовуючи пред`явлені у даній справі вимоги, позивачі посилалися на їх неправомірне виключення з членів Автокооперативу на підставі оспорюваного рішення засідання Правління Автокооперативу, оскільки Правлінням відповідача при прийнятті спірного рішення було порушено процедуру виключення позивачів з числа членів кооперативу та не повідомлено останніх про розгляд відповідного питання. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, що за положеннями Статуту відповідача обов`язковою умовою для припинення їх членства в Автокооперативі було прийняття відповідного рішення Загальними зборами (зборами Уповноважених), яким мало бути затверджене оскаржуване рішення засідання Правління та письмове розпорядження Голови Автокооперативу. Проте ні рішення Загальних зборів (зборів Уповноважених), ні розпорядження Голови Автокооперативу про виключення позивачів з числа членів Автокооперативу, прийнято не було, у той час як відповідач не визнає за позивачами їх статусу членів кооперативу та чинить їм перешкоди у доступі до території Автокооперативу та користуванні гаражними боксами позивачів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За умовами статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року в справі № 910/7164/19.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Відповідно до пункту 1.7 Статуту відповідача тип кооперативу - обслуговуючий, напрямок діяльності - гаражний.

За умовами статті 2 Закону України "Про кооперацію" обслуговуючим кооперативом є кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (частина 1 статті 3 Закону України "Про кооперацію").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Права учасників (членів) кооперативу та його статутних органів, визначені законом, не можуть бути звужені (обмежені) установчими документами кооперативу, рішеннями його статутних органів чи правочинами між кооперативом та його учасниками (членами). Положення установчих документів кооперативу, рішення його статутних органів чи правочини між кооперативом та його учасниками (членами), які звужують (обмежують) права учасників (членів) кооперативу, визначені законом, є нікчемними.

Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Статтею 8 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут кооперативу повинен містити відомості, зокрема, про умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.

Статтею 16 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.

Виконавчий орган кооперативу:

здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень;

представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами;

укладає угоди між кооперативом та іншими особами;

діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу.

Згідно з пунктом 8.1 Статуту виконавчим органом Автокооперативу є Правління, яке очолює Голова Правління, повноваження якого визначаються Статутом Автокооперативу. Правління підзвітне вищому органу управління і несе відповідальність за роботу Автокооперативу та статутним вимогам Автокооперативу.

Відповідно до пункту 8.2 Статуту члени Правління у кількості 7 (сім) осіб обираються із членів Автокооперативу, які не порушують вимоги цього Статуту, Загальними зборами членів Автокооперативу на строк 5 (п`ять) років.

За умовами пункту 8.9 Статуту засідання Правління Автокооперативу проводяться по необхідності, але не рідше 1 (одного) разу на квартал. Рішення приймається більшістю голосів за наявності не менше як 2/3 (дві третини) складу членів Правління Автокооперативу. У випадку рівності голосів вирішальним є голос Голови Правління.

Згідно з пунктом 4.21 Статуту в разі наміру примусового виключення члена Автокооперативу, Голова Автокооперативу направляє йому рекомендований лист або телеграму-претензію на адресу, за якою даний член Автокооперативу зареєстрований у спеціальному журналі (списках) на підставі поданих ним документів. У листі вказуються підстави прийняття такого рішення, день розгляду даного питання на зборах Правління членів Автокооперативу, а також цей член Автокооперативу запрошується особисто для участі у розгляді питання на вищезгаданих Зборах щодо виключення його із членів Автокооперативу.

Відповідно до пункту 4.22 Статуту розгляд питання на зборах Правління членів Автокооперативу про примусове виключення члена Автокооперативу відбувається не раніше, ніж за 30 днів з дня відправки листа або телеграми-претензії. Дане рішення може бути розглянуте на зборах Правління при відсутності члена Автокооперативу, який виключається, за умови документального підтвердження направлення йому листа або телеграми-претензії, в яких запрошується така особа на вказані збори, та відсутності обґрунтованого письмового клопотання до Правління Автокооперативу (Голови Правління) про перенесення дати розгляду питання.

Рішення про виключення з членів Автокооперативу може бути оскаржене в судовому порядку (пункт 4.25 Статуту).

15.06.2022 року відбулося засідання Правління Автокооперативу, на якому членами Правління відповідача (у кількості 6 осіб) по першому питанню порядку денного одноголосно прийнято рішення (оформлене протоколом засідання Правління Автокооперативу від 15.06.2022 року № 20), згідно з яким вирішено погодитися із запропонованою пропозицією про виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів Автокооперативу та зібрати необхідні документи для подачі позову про стягнення боргів до суду.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення Головою Автокооперативу на адреси позивачів (за якими вони зареєстровані у спеціальному журналі (списках) на підставі поданих ними документів) рекомендованих листів або телеграм-претензій із зазначенням підстав прийняття рішення про виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з числа членів Автокооперативу, дня розгляду даного питання на зборах Правління членів Автокооперативу, а також особистого запрошення цих членів Автокооперативу для участі в розгляді питання на вищезгаданих Зборах щодо виключення їх з членів Автокооперативу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які свідчать про розгляд 15.06.2022 року питання про примусове виключення позивачів із числа членів Автокооперативу в установлений Статутом строк, а саме не раніше, ніж за 30 днів з дня відправки листа або телеграми-претензії.

Слід зазначити, що ухвалою від 11.09.2023 року господарський суд міста Києва витребував у відповідача докази направлення позивачам листів або телеграм-претензій за 30 днів до проведення 15.06.2022 року спірних зборів Правління Автокооперативу, у тому числі копії рекомендованих листів або телеграм-претензій на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зазначенням про наміри їх примусового виключення з числа членів Автокооперативу. Проте таких доказів чи письмових пояснень із зазначенням поважних причин неможливості їх надання, відповідачем подано суду не було.

Посилання Автокооперативу на те, що всі необхідні оголошення та рішення були розміщені на дошці оголошень відповідача не беруться судом до уваги, оскільки ні Законом України "Про кооперацію", ні положеннями Статуту Автокооперативу (зокрема, пунктами 4.21, 4.22 Статуту) не передбачено порядку повідомлення членів Автокооперативу про намір їх примусового виключення з числа членів кооперативу шляхом розміщення відповідної інформації на дошці оголошень.

Більше того, з наданої відповідачем фототаблиці із зображенням, зокрема, дошки оголошень Автокооперативу не вбачається розміщення на ній інформації щодо повідомлення позивачів про намір їх примусового виключення з числа членів Автокооперативу, з наведенням підстав такого виключення та дня розгляду цього питання на зборах Правління членів Автокооперативу.

Відповідачем надано лише докази на підтвердження розміщення на дошці оголошень інформації про те, що проведення Загальних зборів членів Автокооперативу (а не засідання Правління відповідача) заплановано на кінець лютого 2024 року. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження дати розміщення цієї інформації на дошці оголошень відповідача.

Судом враховано, що в спірному рішенні зборів Правління Автокооперативу, оформленому протоколом від 15.06.2022 року № 20, було вказано про те, що на збори були запрошені члени Автокооперативу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (через їхнього сина ОСОБА_10 , який усно заявив на засіданні Правління від 12.11.2021 року, що буде представником своїх батьків за станом їх здоров`я), проте ніхто з членів сім`ї не з`явився.

Однак відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_10 дійсних повноважень на представництво інтересів позивачів на зборах Правління Автокооперативу 15.06.2022 року, а також і доказів повідомлення цієї особи у передбачені Статутом порядку і строки про дату проведення таких зборів. Більше того, означеною інформацією з протоколу від 15.06.2022 року № 20 фактично підтверджується відсутність особистого повідомлення позивачів про наміри їх примусового виключення з числа членів кооперативу та доведення до їх відома підстав і дати розгляду цього питання.

Слід також зазначити, що за умовами пункту 4.18 Статуту членство в Автокооперативі припиняється на підставі письмового розпорядження Голови Автокооперативу, яке розглядається зборами Правління Автокооперативу та затверджується Загальними зборами (зборами Уповноважених).

Разом із тим, зі змісту оспорюваного позивачами рішення не вбачається, що 15.06.2022 року зборами Правління Автокооперативу взагалі розглядалося письмове розпорядження Голови Автокооперативу про припинення членства позивачів у Автокооперативі, тоді як рішенням зборів Правління Автокооперативу, оформленим протоколом від 15.06.2022 року № 20, було вирішено лише погодитися із запропонованою пропозицією (а не письмовим розпорядженням Голови Правління) про виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів Автокооперативу.

Наявна у матеріалах справи копія розпорядження Голови Автокооперативу про виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів Автокооперативу та припинення їх членства у цьому кооперативі, датована 14.06.2022 року, додатково свідчить про невчинення відповідачем дій, направлених на вчасне повідомлення позивачів про намір та підстави їх виключення з кооперативу, а також про дату розгляду цього питання, оскільки таке розпорядження було прийняте Головою Правління за 1 календарний день до фактичного проведення спірного засідання Правління Автокооперативу.

Отже, зважаючи на відсутність документального підтвердження направлення позивачам листів або телеграм-претензій, в яких останні запрошуються на вказані збори, у Правління відповідача були відсутні підстави для розгляду 15.06.2022 року питання про примусове виключення позивачів зі складу членів кооперативу без їх присутності на означених зборах.

Водночас наявність чи відсутність підстав для виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів Автокооперативу внаслідок наявної у них заборгованості зі сплати членських внесків, за вищенаведених фактичних обставин справи не впливає на встановлені судом обставини порушення Кооперативом вимог Статуту при прийнятті оскаржуваного рішення та порушення цим рішенням прав позивачів.

Суд також звертає увагу на те, що за умовами пункту 7.2.3 Статуту Автокооперативу прийняття та виключення з членів кооперативу належить до виняткової компетенції Загальних зборів (зборів Уповноважених) кооперативу. Пунктом 7.4.9 Статуту відповідача також встановлено, що додатково до компетенції Загальних зборів (зборів Уповноважених) кооперативу належить затвердження рішень Правління про прийняття нових членів або припинення членства у кооперативі.

Отже, особа може бути примусово виключена з числа членів Автокооперативу лише за умови прийняття відповідного рішення Загальними зборами (зборами Уповноважених) Автокооперативу.

Проте доказів прийняття такого рішення Загальними зборами (зборами Уповноважених) Автокооперативу щодо позивачів матеріали справи не містять.

Більше того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що зважаючи на необхідність затвердження рішень Правління, ним розміщено оголошення про проведення Загальних зборів членів кооперативу та заплановано проведення таких зборів лише на кінець лютого 2024 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, зокрема, на невизнання відповідачем за позивачами їх статусу членів кооперативу та створення їм перешкод у доступі на територію Автокооперативу та користуванні гаражними боксами.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на положення пункту 4.23 Статуту відповідача, за якими виключена із членів Автокооперативу особа, з моменту затвердження на зборах Правління членів кооперативу такого рішення, не має права користуватися інфраструктурою кооперативу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що оспорюваним позивачами рішенням засідання Правління відповідача безпосередньо порушуються їх права, передбачені, зокрема, пунктами 5.1.9, 5.1.10, 5.1.11 Статуту Автокооперативу.

Суд зазначає, що рішення зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 Цивільного кодексу України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у зборах.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Для визнання недійсними рішень зборів учасників (акціонерів) товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства.

У даному випадку рішення засідання Правління Автокооперативу, оформлене протоколом від 15.06.2022 року № 20, в частині виключення позивачів з членів відповідача було прийняте з порушення вимог Закону України "Про кооперацію" та Статуту Автокооперативу, без належного повідомлення позивачів та без забезпечення їм можливості взяти участь у засіданні Правління, що безумовно призвело до порушення прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних доказів на спростування наведених вище висновків.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також зважаючи на протиправність оскаржуваного рішення в частині, що стосується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позову.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати рішення Автокооперативу № 12 по будівництву та експлуатації гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян (02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна; ), оформлене протоколом засідання Правління Автокооперативу № 12 по будівництву та експлуатації гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян від 15.06.2022 року № 20, в частині виключення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з членів кооперативу.

3. Стягнути з Автокооперативу № 12 по будівництву та експлуатації гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян (02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Автокооперативу № 12 по будівництву та експлуатації гаражів (стоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян (02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна; ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_10 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 04.12.2023 року.

Суддя В.С. Ломака