УХВАЛА

30 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 903/806/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Волинській області

на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.02.2023 (в частині відмови у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Волинській області до боржника на суму 25 651,71 грн та відмови у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Волинській області про внесення окремо до реєстру відомостей про майно боржника, яке перебуває в податковій заставі)

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023

у справі №903/806/21

за заявами Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Статусінвестгруп",

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Волинської області перебуває справа № 903/806/21 про банкрутство Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.02.2023 у справі № 903/806/21, серед іншого:

1. Заяву Головного управління Державної податкової служби у Волинській області від 06.12.2021 № 3377/03-20-20-02-10 із врахуванням заяви про уточнення від 31.10.2022 № 1317/03-20-13-07 про визнання грошових вимог до боржника задоволено частково.

2. Визнано у встановленому порядку доведені грошові вимоги Головного управління Державної податкової служби у Волинській до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на загальну суму 16 136 080,98 грн та зобов`язано розпорядника майна Чепелюка Олександра Олександровича включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 4 962 грн - вимоги першої черги;

- 14 537 550,36 грн - вимоги третьої черги;

- 1 593 568,62 грн - вимоги шостої черги.

3. У визнанні грошових вимог Головного управління Державної податкової служби у Волинській області до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за заявою від 06.12.2021 № 3377/03-20-20-02-10 з врахуванням заяви про уточнення від 31.10.2022 № 1317/03-20-13-07 на суму 25 651,71 грн відмовлено.

4. Заяву Головного управління Державної податкової служби у Волинській області від 08.12.2022 про збільшення розміру грошових вимог до боржника задоволено, визнано за відповідною заявою у встановленому порядку доведені та збільшені грошові вимоги Головного управління Державної податкової служби у Волинській до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на загальну суму 3 063 410,17 грн та зобов`язано розпорядника майна Чепелюка Олександра Олександровича включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 2 851 188,76 грн - вимоги третьої черги (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів);

- 212 221,41 грн - вимоги шостої черги (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів).

5. У задоволенні клопотання ГУ ДПС у Волинській області від 15.06.2022 про внесення окремо до реєстру відомостей про майно боржника, яке перебуває в податковій заставі, відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 ухвалу Господарського суду Волинської області (грошові вимоги ГУ ДПС у Волинській області) від 23.02.2023 у справі № 903/806/21 в частині пунктів 1-5 резолютивної частини залишено без змін. Доповнено ухвалу Господарського суду Волинської області (грошові вимоги ГУ ДПС у Волинській області) від 23.02.2023 у справі № 903/806/21 пунктом 6 такого змісту:

"Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Волинській області в дохід Державного бюджету України 4962 грн 00 коп. судового збору за подання заяви від 08.12.2022 про збільшення розміру грошових вимог до боржника. Видати наказ".

До Верховного Суду від Головного управління Державної податкової служби у Волинській області надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.02.2023 у справі №903/806/21 в частині відмови у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Волинській області про внесення до окремого реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави та відмови у задоволенні кредиторських вимог на суму 25 651, 71 грн. Прийняти нове рішення, яким задовольнити кредиторські вимоги ГУ ДПС у Волинській області повністю, а також про внесення до окремого реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №903/806/21 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Пєскова В.Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 24.11.2023.

За результатами розгляду матеріалів цієї скарги Касаційний господарський суд дійшов висновку про залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно пп. 10 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом судовий збір становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп. 5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до господарського суду касаційної скарги на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство судовий збір становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно Закону України "Про державний бюджет України" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2022 році складає 2 481,00 грн.

Враховуючи викладене, за подання касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Волинській області сума судового збору становить 9 924,00 грн (2481,00 грн х 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб х 200%).

Проте, касаційна скарга судовим збором не оплачена.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмо-тивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, перед-бачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій ви-кладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Cкаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу приз-вело до прийняття незаконного судового рішення.

При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрун-тованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного за-стосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесу-ального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на від-повідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх ін-станцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (перед-бачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо за-стосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У касаційній скарзі не зазначено конкретної підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.02.2023 (в частині відмови у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Волинській області до боржника на суму 25 651,71 грн та відмови у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Волинській області про внесення окремо до реєстру відомостей про майно боржника, яке перебуває в податковій заставі) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі №903/806/21 з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав).

Також, відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об`єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

Судом встановлено, що матеріали касаційної скарги взагалі не містять доказів надсилання копії цієї касаційної скарги учасникам справи №903/806/21.

Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, Скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- надати суду докази надсилання копії касаційної скарги всім учасникам справи №903/806/21;

- надати суду оригінал документа про доплату судового збору на суму 9924,00 грн;

- зазначити конкретні підстави касаційного оскарження, викладені у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, на яких подається касаційна скарга.

При цьому, суд звертає увагу скаржника на платіжні реквізити для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерському районі/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 37993783,

- банк отримувача - Казначейство України (ЕАП),

- номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007,

- код класифікації доходів бюджету - 22030102,

- найменування податку, збору, платежу - "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 288, 290, 291 292 Господарського процесуального кодексу України, статті 4 Закону України "Про судовий збір", Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.02.2023 (в частині відмови у визнанні грошових вимог ГУ ДПС у Волинській області до боржника на суму 25 651,71 грн та відмови у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Волинській області про внесення окремо до реєстру відомостей про майно боржника, яке перебуває в податковій заставі) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 у справі №903/806/21 залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Державної податкової служби у Волинській області строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Головному управлінню Державної податкової служби у Волинській області усунути недоліки, встановлені в цій ухвалі у такий спосіб:

- надати суду докази надсилання копії касаційної скарги всім учасникам справи №903/806/21;

- надати суду оригінал документа про доплату судового збору на суму 9924,00 грн;

- зазначити конкретні підстави касаційного оскарження, викладені у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, на яких подається касаційна скарга.

4. Роз`яснити Головному управлінню Державної податкової служби у Волинській області, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Жуков