УХВАЛА

04 грудня 2023 року

м. Київ

cправа № 909/1283/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючої), Колос І. Б. та Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури (далі - Прокурор)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.06.2022 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2023

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях

до фізичної особи - підприємця Сметанюка Олега Володимировича

про стягнення збитків, завданих державі неналежним виконанням договору безоплатного зберігання у розмірі 682 800,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор 21.11.2023 (через систему "Електронний суд") звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 зі справи № 909/1283/21 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження).

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено і у частині першій статті 17 ГПК України.

Згідно з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у цій справі було подано у 2021 році, де відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року був визначений у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення 682 800,00 грн збитків, завданих державі неналежним виконанням відповідачем договору безоплатного зберігання об`єкта цивільної оборони, а, отже, з огляду на наведені норми, ціна позову у даній справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.06.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 у справі №909/1283/21, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено та не подано належних та вірогідних доказів на підтвердження наявності та розміру заподіяних відповідачем збитків, а також не доведено наявності таких складових цивільного правопорушення як вини відповідача та його протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, що є необхідними умовами для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених згаданими підпунктами пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Однак наявності таких випадків з обставин даної справи не вбачається, а скаржником у касаційній скарзі не наведено обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.06.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 зі справи № 909/1283/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова