РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2023Справа № 910/9298/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 04633423)

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280)

про стягнення 2 708 748,00 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Павлов Р.В.

Від відповідача: Шкурат О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у розмірі 2 708 748,00 грн.

19.06.2023 через відділ діловодства суду відповідачем подані заперечення щодо відкриття провадження у справі.

Судом враховані висновки Північного апеляційного суду, викладені в ухвалі від 12.06.2023 у справі №910/4787/23 та заперечення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" щодо відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9298/23; встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.08.2023 року.

07.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

17.07.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, яку залучено до матеріалів справи

27.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які залучено до матеріалів справи.

Також 01.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 02.08.2023 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 відкладено судове засідання на 18.10.2023.

У судовому засіданні 18.10.2023 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на 13.11.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 13.11.2023 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.11.2023 проти заявлених позовних вимог заперечив.

13.11.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - відповідач/ замовник) листом від 10.03.2020 № 101/7703/2020 звернулось до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач, Департамент) з проханням надати висновок щодо необхідності вирішення питання пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку з приміщень нежитлової будівлі АБ «Укргазбанк» по вул. Старонаводницька, 19, 21, 23 в Печерському районі м. Києва.

Листом від 26.03.2020 № 050/08-2137 Департамент повідомив замовника, що документи для надання висновку щодо пайової участі, по вказаному об`єкту, подані не в повному обсязі. Департамент не отримав відповіді на вищезазначений лист.

Департамент економіки та інвестицій направляв вимоги про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури міста Києва від 02.07.2021 № 050/18-3847, від 31.08.2021 № 050/08-5288 та повідомив відповідача, що в разі ненадання звернення та документів зазначених y вимозі Департаменту від 02.07.2021 № 050/18-3847 протягом 10 календарних днів з дня отримання цього листа Департамент матиме підстави вважати, що відповідач умисно ухиляється від укладення договору та сплати пайової участі, та в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують техніко-економічні показники об`єкта до проведення реконструкції (документів на право власності: договору купівлі-продажу або свідоцтво на право власності) та техніко-економічних показників після проведення робіт з реконструкції буде змушений провести розрахунок пайового внеску відповідно до підпункту 6.4.1 пункту 6.4 розділу VI Порядку з врахуванням техніко-економічних показників об`єкта, зазначених в сертифікаті готовності, зареєстрованому Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва 30.03.2020 39 № KB 065, із подальшим зверненням до правоохоронних органів та суду з метою захисту інтересів територіальної громади міста Києва.

Листами від 23.07.2021 № 1016/28573/2021, від 22.09.2021 № 1017/37475/2021 відповідач зазначив, що на цей час відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало АБ «Укргазбанк», як замовника будівництва укласти з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь та сплатити пайовий внесок.

Департамент економіки та інвестицій 06.10.2021 направив вимогу про отримання розрахунку та укладення договору пайової участі № 050/08-5944 до відповідача з підписаним розрахунком та проектом договору.

Листом від 26.10.2021 № 1017/42456/2021 відповідач залишив вищезазначену вимогу без задоволення і повернув проект договору без підпису.

Департамент економіки та інвестицій 19.11.2021 направив вимогу № 050/08-6856 щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі.

Листом від 10.12.2021 № 1017/50148/2021 відповідач зазначив, що залишає вимогу без задоволення та повертає розрахунок без сплати пайової участі.

03.12.2019 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва видав відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ30 за вищенаведеною реконструкцією.

30.03.2020 Департаментом з питань державного архітектурно- будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було зареєстровано сертифікат готовності за № KB065 у зв`язку з реконструкцією приміщень нежитлової будівлі АБ «Укргазбанк» по вул. Старонаводницька, 19, 21, 23 в Печерському районі м. Києва та вказано замовником реконструкції Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Укргазбанк».

Департаментом направлялась відповідачу вимога щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі від 06.10.2021 № 050/08-5944 № 050/08-5944, від 19.11.2021 № 050/08-6856.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у відповідача виник обов`язок звернутися до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та сплатити пайову участі у строки, передбачені законодавством. Проте, як зазначає позивач, замовник вказаний обов`язок не виконав, чим порушив права та інтереси територіальної громади міста Києва та Департаменту.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у розмірі 2 708 748,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є акти цивільного законодавства, а також акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування та інші правочини.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

За статтею 1 Закону № 3038-VI замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною 1 статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI (у редакції до 1 січня 2020 року) вбачається, що перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 8 жовтня 2019 року в справі № 911/594/18, від 22 серпня 2018 року в справі № 339/388/16-ц та від 22 вересня 2021 року в справі № 904/2258/20.

Разом із цим, стаття 40 Закону № 3038-VI на час повідомлення Кооперативу про початок будівництва об`єкта була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Закон № 132-IX ), який набув чинності 1 січня 2020 року.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

У свою чергу, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Зі змісту наведених норм вбачається, що передбачений розділом ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем: для об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 1 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 1 січня 2020 року не були укладені; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Отже, у вказаних випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Відтак, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми. Таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 20 липня 2022 року в справі № 910/9548/21.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач договір про пайову участь не уклав, як і не сплатив відповідні кошти пайової участі у зв`язку з початком будівництва об`єкта.

У зв`язку з неукладенням/відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України).

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 643/21744/19.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2019 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва видав відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ30 на об`єкті «Реконструкція приміщень нежитлової будівлі АТ «Укргазбанк» за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 19,21,23».

30.03.2020 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 16.03.2020 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради видав сертифікат серії КВ №65, яким засвідчив відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердив його готовність до експлуатації.

Згідно з пунктом 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів", датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Рішенням Київської міської ради від 15 листопада 2016 року за № 411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі - Порядок), відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ якого (у редакції рішення Київської міської ради від 19 грудня 2019 року № 460/8033) пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком.

Згідно з пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту.

Пунктом 3.4 розділу ІІІ Порядку визначено, що Департамент є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку).

За змістом пункту 4.3 розділу IV Порядку кошти пайової участі сплачуються замовником у повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати.

Визначений цим Порядком обов`язок замовника будівництва сплатити пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури міста Києва узгоджується з імперативними приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 132-IX, якими установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у визначеному Законом України № 132-IX розмірі та порядку.

Наданий позивачем розрахунок обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва є обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства. Заперечення відповідача щодо розміру пайової участі в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що відповідач не сплатив відповідний пайовий внесок, у зв`язку з чим в останнього перед місцевим бюджетом утворилася заборгованість, яка складає 2 708 748,00 грн, що підтверджено належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Кооператив на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми.

Заперечуючи проти позову відповідач, серед іншого зазначає, що внаслідок проведення реконструкції нежитлової будівлі по вул. Старонаводницька, буд. 19, 21, 23 у м. Києві загальна площа була зменшена з 5035,9 кв.м. до 5016,2 кв.м. та оскільки після реконструкції нежитлової будівлі його площа не збільшилась (навпаки зменшилась), то у банку відсутній обов`язок щодо сплати пайового внеску у зв`язку з проведеною реконструкцією.

Суд відхиляє дані заперечення відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5.1.1 Порядку, підставою для розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є звернення замовника до Департаменту про укладення договору про пайову участь. Таке звернення подається щодо кожного об`єкта будівництва окремо. Разом із зверненням замовник подає завірені належним чином зі свого боку копії документів, зокрема, документи, що підтверджують техніко-економічні показники об`єкта до проведення реконструкції (у випадку реконструкції): документи на право власності (договір купівлі- продажу або свідоцтво на право власності) та технічний паспорт об`єкта (за наявності).

Проте, відповідачем не надавались вищезазначені документи разом із зверненнями до Департаменту, а також разом із відзивом на позовну заяву.

Крім того, згідно з технічним паспортом від 17.12.2008 будинок був збудований 2006 році, однак пайова участь за цим об`єктом не сплачувалась.

Судом встановлено, що відповідачем разом з відзивом на позовну заяву долучено до матеріалів справи оцінний акт (арк. 192, I том справи) відповідно до якого загальна площа об`єкта після реконструкції становить 6506,8 кв.м., і представник відповідача за первісним позовом не зміг пояснити зазначення такого розміру площі.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що після реконструкції нежитлової будівлі його площа не збільшилась, а навпаки зменшилась.

Твердження відповідача про те, що оскільки на час проведення реконструкції договір про пайову участь між відповідачем не укладений, правові підстави для сплати коштів для створення і розвитку інфраструктури відсутні, суд визнає помилковим, з огляду на наступне.

03.12.2019 відповідач отримав дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ 30 за реконструкцією приміщень нежитлової будівлі АБ «Укргазбанк» по вул. Старонаводницька, 19, 21, 23 в Печерському районі м. Києва.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону (у редакції яка діяла на момент отримання дозволу).

Згідно з абзаців 2, 3 пункту 4.1. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415 (далі - Порядок) (у редакції яка діяла на момент отримання дозволу), замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва/реконструкції об`єкта звернутися до Департаменту із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва/реконструкції. Департамент протягом 15 робочих днів з дня отримання документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.

Залучення замовників до пайової участі відбувається на підставі договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку соціальної та інженерно- транспортної інфраструктури міста Києва, укладеного між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та замовником (далі - договір про пайову участь).

Отже, на момент отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт був встановлений обов`язок звернутися протягом 10 робочих днів до Департаменту із заявою та укласти договір пайової участі, проте відповідач вказане зобов`язання порушив.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132¬IX (далі - Закон) статтю 40 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено з 01.01.2020.

Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону) у встановлених розмірах. Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає, зокрема, для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020.

Аналогічній правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.12.2022 № 910/21307/21, від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21.

З огляду на зазначене, відповідач не виконав обов`язок на момент дії статті 40 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», а також обов`язок який встановлений пункт 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Щодо посилання відповідача на акт готовності об`єкту до експлуатації від 16.03.2023, а саме пункт 12. У вищезазначеному пункті зазначається, що пайова участь сплачена в повному обсязі не сплачується, відповідно до пункту 4.1 Порядку, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3.3 Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту.

Відповідно до пункту 3.4. Порядку Департамент є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової участі та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь.

Відповідно до пункту 3.5 Порядку іншим структурним підрозділам виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районним в місті Києві державним адміністраціям, комунальним підприємствам, установам та організаціям забороняється залучення на будь-яких засадах коштів замовників як пайової участі.

В частині першій статті 144 Конституції України зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

З огляду на зазначене, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не має повноважень щодо надання висновку про наявність/відсутність підстав щодо сплати пайового внеску.

Отже вимоги позивача визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету міста Києва (отримувач - ГУК у м. Києві, ЄДРПОУ - 37993783, код доходів 24170000, рахунок ІВАN: UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП)) 2 708 748 (два мільйони сімсот вісім тисяч сімсот сорок вісім) грн 00 коп. безпідставно збережених грошових коштів пайової участі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 04633423) витрати зі сплати судового збору у розмірі 32 504 (тридцять дві тисячі п`ятсот чотири) грн 98 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.11.2023

Суддя І.О. Андреїшина