ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"20" листопада 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/1407/23

Суддя Господарського суду Вінницької області Міліціанов Р.В., розглянувши матеріали

за позовом: Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500, код - 04325957

до: Липовецького відділу Державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вул. В. Липківського, буд. 57, м. Липовець, Вінницька область, 22500, код - 34246125

про зняття арешту з транспортного засобу

В С Т А Н О В И В :

13.11.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 02-42/1256 від 03.11.2023 року) Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Липовецького відділу Державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з транспортного засобу марки АС моделі АС-Р4234 МРІЯ, тип - Загальний автобус, автобус - D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що накладений Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 14.07.2023 року, в межах виконавчого провадження № 69318649, Липовецьким відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Оцінивши предмет та підстави поданого позову, долучені до справи докази, при вирішенні питання щодо відкриття провадження у господарській справі, суд виходив з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін переважно є фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесене до інших видів судочинства.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (Постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16).

Розгляд подібних спорів, як приватноправових та неможливість їх розгляду у порядку адміністративного судочинства підтверджено усталеними висновками Великої Палати Верховного Суду.

Зокрема, для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду.

Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин (Постанова ВП ВС від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19).

Крім того, оскарження рішення, дії, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами одного виду судочинства, має відбуватися за правилами того ж судочинства у суді, який видав виконавчий документ (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 жовтня 2018 року у справі № 707/28/17-ц).

Подібний висновок стосовно розгляду позовів щодо скасування арешту майна за вимогами, що виникли з приводу виконавчого провадження, розпочатого на підставі рішення суду в порядку цивільного судочинства, а саме судом, який видав виконавчий документ викладено у Постанові ВП ВС 06 лютого 2019 року у справі № 815/4232/17.

Наведений висновок узгоджується з чинною редакцією ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону).

Тобто, особи, які не є сторонами або учасниками виконавчого провадження мають право оспорення постанов державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Такі справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо сторонами відповідного спору є юридичні особи (Постанова ВП ВС від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18).

Отже, виключно у випадку коли сторонами спору є юридичні особи, а також коли накладення арешту вчинено виконавцем у процесі виконання рішення господарського суду, спір щодо зняття арешту підлягатиме вирішенню господарським судом за правилами ГПК України.

Предметом спору у цій справі є доведення Липовецькою міською радою Вінницького району Вінницької області наявності права власності на арештоване майно, а також достатніх підстав для зняття арешту з транспортного засобу марки АС моделі АС-Р4234 МРІЯ, тип - Загальний автобус, автобус - D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що накладений Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 14.07.2023 року на підставі виконавчого листав № 136/423/22 від 28.06.2022 року виданого Липовецьким районним судом Вінницької області.

Позивачем пред`явлено позовні вимоги до Липовецького відділу Державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт, отже, останній є неналежним відповідачем у цій справі.

Згідно з Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 14.07.2023 року виконавчі дії вчинено з метою примусового виконання Виконавчого листа №136/423/22 від 28.06.2022 року, виданого Липовецьким районним судом Вінницької області.

Сторонами виконавчого провадження є Липовецький колегіум імені Василя Липківського (боржник) та ОСОБА_1 (стягувач).

Тобто, саме дані особи є належними відповідачами за вимогами Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про зняття арешту з транспортного засобу марки АС моделі АС-Р4234 МРІЯ, тип - Загальний автобус, автобус - D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що накладений відповідною постановою в межах виконавчого провадження № 69318649.

Отже, вирішення спору може вплинути на права та інтереси фізичної особи, яка є стягувачем у виконавчому провадженні.

Враховуючи на імперативний припис ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на винесення постанови про опис та арешт майна у рамках примусового виконання Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13.05.2022 року у справі №136/423/22, розгляд даного спору належить здійснювати за правилами цивільного судочинства.

На підставі ст. 1 ЦПК України, цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З огляду на вказане вище, наявні достатні підстави для відмови у відкритті провадження у господарській справі.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 6 ст. 175 ГПК України).

З огляду на суб`єктний склад сторін у справі №136/423/22 та осіб, на інтереси яких може вплинути рішення по даній справі, суд роз`яснює, що з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства, а саме Липовецького районного суду Вінницької області.

Дійшовши висновку про відмову у відкритті провадженні у господарській справі, суд також зважає на практику Європейського суду з прав людини, яка згідно із ч. 4 ст. 11 ГПК України підлягає застосуванню судом при розгляді справ як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

У п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Аадам ІІ проти Німеччини" зазначено, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоч остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що це вже спотворює саму суть цього права.

Слід також звернути увагу на іншу складову закріпленого у статті 6 Конвенції права - вимогу щодо законності суду, тобто суду, встановленого законом. Це поняття включає організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції) складову.

Порушення під час визначення юрисдикції суду безумовно призводить до порушення права на справедливий суд (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 р. у справі № 820/5586/16).

З огляду на вказане, відмова господарського суду в прийнятті даної позовної заяви не суперечить ч.3 ст. 124 Конституції України, оскільки це не позбавляє позивача права на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб і в порядку встановленому Конституцією України та законами України, зокрема подання відповідної позовної заяви до суду іншої юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до п. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи наведене вище, суд вважає необхідним повернути Липовецькій міській раді Вінницького району Вінницької області з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 684,00 грн за подання позовної заяви (№ 02-42/1256 від 03.11.2023 року), сплачений згідно платіжної інструкції № 129 (внутрішній номер 304988280) від 06.11.2023 року.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. ст. 232, 233, 234, 235, 240, 242, 243, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Відмовити у відкритті провадження у господарській справі № 902/1407/23 за позовом Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Липовецького відділу Державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з транспортного засобу марки АС моделі АС-Р4234 МРІЯ, тип - Загальний автобус, автобус - D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що накладений постановою про опис та арешт майна коштів боржника від 14.07.2023 року, в межах виконавчого провадження № 69318649, Липовецьким відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

2. Роз`яснити Липовецькій міській раді Вінницького району Вінницької області, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства, а саме Липовецького районного суду Вінницької області (вулиця Шевченка, 1, Липовець, Вінницька область, 22500).

3. Повернути Липовецькій міській раді Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500, код - 04325957) (позивачу) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 684,00 грн, сплачений згідно платіжної інструкції № 129 (внутрішній номер 304988280) від 06.11.2023 року.

4. Примірник даної ухвали, скріплений гербовою печаткою суду, є підставою для повернення Липовецькій міській раді Вінницького району Вінницької області Державного бюджету України 2 684,00 грн судового збору.

5. Позовну заяву (№ 02-42/1256 від 03.11.2023 року) на 9-и аркушах разом з доданими матеріалами повернути позивачу.

6. Копію позовної заяви (№ 02-42/1256 від 03.11.2023 року) долучити до примірника ухвали, яка залишається в справі.

7. Примірник ухвали надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення (позивачу - примірник ухвали засвідчений гербовою печаткою суду разом з матеріалами позовної заяви (№ 02-42/1256 від 03.11.2023 року): позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; органу виконання - .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 20.11.2023 року.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити ухвалу суду протягом 10 днів з дня складення судового рішення (ухвали) шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Ухвалу складено - 20.11.2023 року.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька область, 22500)

3 - відповідачу (вул. В. Липківського, буд. 57, м. Липовець, Вінницька область, 22500)