ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21 листопада 2023 року м. Рівне Справа № 918/1128/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи за заявою: Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради

про: банкрутство

боржник: Комунальне підприємство "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради

кредитор: Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго"

кредитор: Товариство з обмеженою відповідальністю "Газова Компанія"

кредитор: ОСОБА_1

кредитор: Фінансовий відділ Городоцької сільської ради

кредитор: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

кредитор: Головне управління ДПС у Рівненській області

кредитор: ОСОБА_2

кредитор: ОСОБА_3

кредитор: ОСОБА_4

кредитор: Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

кредитор: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз"

секретар судового засідання: С.Коваль

представники:

арбітражний керуючий: І.Мельник

від заявника (ТОВ "Рівнетеплоенерго"): Р.Мицько

Провадження та процесуальні дії у справі

29 грудня 2022 року Комунальне підприємство "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради () звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою суду від 03 січня 2023 року прийнято до розгляду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради.

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року відкрито провадження у справі №918/1128/22 про банкрутство Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено Мельник Ірину Анатоліївну.

17 січня 2023 року здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року визнано вимоги кредитора Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" у розмірі: 5 638,00 грн - витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга); 434 160,18 грн - заборгованість (четверта черга), визнано вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова Компанія" у розмірі: 5 638,00 грн - витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга); 382 850,00 грн - заборгованість (четверта черга), визнано вимоги кредитора ОСОБА_1 у розмірі: 29 560,18 грн - заборгованість (перша черга), визнано вимоги кредитора Фінансового відділу Городоцької сільської ради у розмірі: 5 638,00 грн - витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга); 6 000,00 грн - заборгованість (четверта черга), визнано вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" як кредитора який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів у розмірі: 5 638,00 грн - витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга); 1 293 096,64 грн - заборгованість (четверта черга); 349 308,35 грн - заборгованість (шоста черга). Також зобов`язано розпорядника майна у 10-ти денний строк після проведення попереднього засідання повідомити кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та організувати їх проведення (належні докази повідомлення надати суду).

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року визнано вимоги кредитора (який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів) ОСОБА_2 у розмірі 67 313,86 грн заборгованості по заробітній платі (перша черга), вимоги кредитора (який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів) ОСОБА_3 у розмірі 51 327,21 грн заборгованості по заробітній платі (перша черга).

Ухвалою суду від 30 травня 2023 року визнано вимоги кредитора (який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів) Головного управління ДПС у Рівненській області у розмірі: 302 728,00 грн (третя черга); 340,00 грн (шоста черга).

Постановою суду від 21 листопада 2023 року визнано банкрутом Комунальне підприємство "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, припинено повноваження розпорядника майна, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Мельник Ірину Анатоліївну.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року призначено до розгляду заяви про визнання кредиторських вимог ОСОБА_4 , Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судовому засіданні на 21 листопада 2023 року.

За результатами розгляду вказаних кредиторських вимог судом встановлено наступне.

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог ОСОБА_5

03 травня 2023 року від ОСОБА_5 надійшла заява про визнання кредиторських вимог.

Вказана заява подана по завершенні строків встановлених частиною 1 статті 45 КУзПБ.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року прийнято заяву ОСОБА_5 про визнання кредиторських вимог до розгляду.

У заяві кредитор просить визнати вимоги щодо нарахованої але не виплаченої заробітної плати за лютий у 2023 року в розмірі 732,85 грн, вихідної допомоги у розмірі 14 657,00 грн та компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 16 888,00 грн.

Розглянувши подану заяву про визнання кредиторських вимог суд відзначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 також звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовом до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі у справі №918/1128/22(918/351/23). Позовні вимоги були аргументовані тим, що відповідач не здійснив повний розрахунок із заробітної плати, заборгованість відповідача перед позивачем складає: 732,85 грн борг за лютий 2023 року, 14 657,00 грн вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку, 16 888,00 грн компенсація за невикористану щорічну відпустку в кількості 42 дні.

Таким чином позовні вимоги, що розглянуті в межах справи №918/1128/22(918/351/23) є тотожними до вимог, які заявлені як кредиторські.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року у справі №918/1128/22(918/351/23) закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 25 983,83 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України (відсутній предмет спору), оскільки суд встановив, що відповідач сплатив позивачу заборгованість із заробітної плати у сумі 25 983,83 грн, тобто у повному розмірі.

Водночас, рішенням суду від 04 липня 2023 року у справі №918/1128/22(918/351/23) у задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення 6 294,02 грн відмовлено. Підставою для відмови в задоволенні вказаних вимог стало те, що вказана сума є податком, що утримується із сум доходів заявника.

З врахуванням наведеного, зважаючи на ті обставини, що боржником оплачено заборгованість із заробітної плати, а також те, що судовими рішеннями встановлено відсутність підстав для задоволення таких вимог, суд робить висновок про відхилення вимог кредитора ОСОБА_5 .

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог ОСОБА_6 .

03 травня 2023 року від ОСОБА_6 надійшла заява про визнання кредиторських вимог. Вказана заява подана по завершенні строків встановлених частиною 1 статті 45 КУзПБ.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року прийнято заяву ОСОБА_6 про визнання кредиторських вимог до розгляду.

Заявник просить суд визнати вимоги кредитора щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий у 2023 року в розмірі 1 384,30 грн, вихідної допомоги у розмірі 27 686,00 грн та компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 54 595,20 грн.

Розглянувши подану заяву про визнання кредиторських вимог суд відзначає таке.

З поданої заяви та інших матеріалів справи видно що, ОСОБА_6 звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради з такими ж вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі у справі №918/1128/22(№918/358/23). Так, у позові вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснено повний розрахунок із заробітної плати, заборгованість відповідача перед позивачем складається з: нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий у 2023 року в розмірі 1 384,30 грн, вихідної допомоги у розмірі 27 686,00 грн та компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 54 595,20 грн.

Таким чином позовні вимоги, що розглянуті в межах справи №918/1128/22(№918/358/23) є тотожними до вимог, що заявлені як кредиторські.

12 червня 2023 року позивач подав заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем сплатив спірні суми.

Ухвалою суду від 29 червня 2023 року у справі №918/1128/22(918/358/23) закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

З урахуванням наведеного та зважаючи на обставини оплати заборгованості із заробітної плати, суд робить висновок, що вимоги кредитора ОСОБА_6 необхідно відхилити.

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог ОСОБА_4 .

15 травня 2023 року ОСОБА_4 подав заяву про визнання грошових вимог в сумі 23 384,90 грн, з яких 11 725,00 грн вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку та 11 659,90 грн сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року заяву прийнято до розгляду.

25 липня 2023 року ОСОБА_4 також подав ще одну заяву про визнання грошових вимог в сумі 126 289,06 грн, з яких 76 289,06 грн зарплати за час вимушеного прогулу та 50 000,00 грн моральної шкоди.

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог в сумі 23 384,90 грн (вихідна допомога та компенсація, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) суд відзначає, що вказані кредиторські вимоги є поточними, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно із поданою заявою кредитор просить суд визнати вимоги щодо нарахованої але не виплаченої вихідної допомоги при скороченні у розмірі 6 700,00 грн та компенсації невикористаної відпустки у розмірі 5 025,00 грн (всього 11 725,00 грн), з яких податки та збори 2 286,38 грн.

Розглянувши подану заяву про визнання кредиторських вимог суд зауважує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі у справі №918/1128/22(918/394/23). Позовні вимоги аргументовані тим, що відповідач не здійснив повний розрахунок при звільненні. Вказав, що заборгованість по заробітній платі складає 9 438,62 грн та 2 286,38 грн податків і зборів.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року №918/1128/22(918/394/23) закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення 9 438,62 грн заборгованості по заробітній платі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України (відсутній предмет спору).

Водночас рішенням суду від 04 липня 2023 року №918/1128/22(918/394/23) в задоволенні позовних вимог про стягнення 2 286,38 грн податків та зборів відмовлено.

Вказаним рішенням суду встановлено, що заборгованість із заробітної плати яка повинна була бути виплачена позивачу була сплачена роботодавцем після пред`явлення позову. Решта вимог складаються із сум, які підлягають утриманню податковим агентом в якості податків.

З урахуванням наведеного, зважаючи на ті обставини що боржником оплачено заборгованість із заробітної плати, а судовим рішенням встановлено відсутність підстав для задоволення наведених вище вимог про стягнення 2 286,38 грн, суд робить висновок, що вимоги кредитора ОСОБА_4 в частині нарахованої але, не виплаченої вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 11 725,00 грн. необхідно відхилити.

Окрім того, заявник просить суд визнати вимоги кредитора в сумі 11 659,90 грн - розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.03.2023 року по 21.04.2023 року.

Суд відзначає, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 04 липня 2023 року у справі № 918/1128/22(918/394/23) вже вирішено стягнути з Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради на користь ОСОБА_4 11 659,90 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. А тому суд робить висновок про визнання поточних вимог ОСОБА_4 у розмірі 11 659,90 грн.

За таких обставин суд також зазначає, що ці вимоги визнаються з урахуванням утримання з вказаної суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 надано наступний правовий висновок: "З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Згідно з положеннями статті 64 КУзПБ, у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що вказані вимоги є вимогами поточного кредитора 4 черги задоволення, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

У поданій 25 липня 2023 року заяві про визнання кредиторських вимог ОСОБА_4 просить суд визнати вимоги в сумі 126 289,06 грн, з яких 76 289,06 грн зарплати за час вимушеного прогулу та 50 000,00 грн моральної шкоди.

Щодо кредиторських вимог про визнання 76 289,06 грн зарплати за час вимушеного прогулу суд відзначає наступне.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27 червня 2023 року у справі №918/1128/22(569/1596/23) за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудового договору, поновлення дії трудового договору встановлено наступне.

ОСОБА_4 працював двірником у Комунальному підприємстві "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради.

19 квітня 2022 року директор Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради, керуючись положеннями статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", видав наказ №19.04.22 про призупинення дії трудового договору з двірником ОСОБА_4 з 20 квітня 2022 року до моменту закінчення воєнного стану в Україні.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання незаконним та скасування наказу від 19.04.2022 року "Про призупинення трудових договорів працівників" Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради №19.04.22 щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_4 , та поновлення дії договору з 20 квітня 2022 ороку.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27 червня 2023 року у справі №918/1128/22(569/1596/23) визнано незаконним та скасовано наказ від 19.04.2022 року "Про призупинення трудових договорів працівників" Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради №19.04.22 щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_4 .

Заявник вказує, що оскільки з 20 квітня 2022 року по день звільнення 06 березня 2023 року він знаходився у вимушеному прогулі з вини роботодавця, відповідно з роботодавця підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України), трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

На думку Великої Палати Верховного Суду, що висвітлена у постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19), середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Отже, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Суд встановив, що роботодавець не провів оплату праці позивача за період вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 20 квітня 2022 року по 06 березня 2023 року.

Статтею 27 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Здійснивши перевірку цієї частини вимог (76 289,06 грн зарплати за час вимушеного прогулу) суд відзначає, що такі вимоги мають бути задоволені з урахуванням утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Згідно з правилами статті 64 КУзПБ, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (зокрема оплата часу простою не з вини працівника).

Як видно з правових висновків, висвітлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19), середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою, а відтак відноситься до 1 черги задоволення.

Щодо заяви в частині визнання кредиторських вимог в розмірі 50 000,00 грн моральної шкоди суд зауважує таке.

Як на підставу для визнання таких вимог заявник вказує, що невиплата заробітної плати та податків позбавила його на пенсійні виплати по досягненню 60 років, у зв`язку з чим заявника позбавлено субсидії на сплату комунальних послуг. Заявник вказує, що жив на допомогу своїх дітей, що призвело його до нервового стресу.

Стосовно наведених тверджень суд звертає увагу заявника на наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Станом на час розгляду даної заяви редакція статті 237-1 КЗпП викладена в наступній редакції: відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

А проте суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження обставин зазначених у заяві. Зокрема вказуючи про позбавлення пенсійного забезпечення заявник не надав суду жодного доказу тих обставин що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору заявнику було відмовлено у призначенні пенсії за віком та позбавлено субсидії. Матеріали справи не містять доказів відмови органу пенсійного фонду у призначенні пенсії, доказів того що заявнику було надано субсидію та в подальшому позбавлено субсидії по сплаті комунальних послуг. Заявником також не надано суду жодних доказів звернення після призупинення дії трудового договору до закладів охорони здоров`я щодо проблем зі здоров`ям (стрес, тривога), доказів звернення за психологічною допомогою тощо, або ж будь-яких інших доказів на підтвердження стверджуваних заявником суб`єктивних наслідків негативного характеру.

Окремо суд відзначає, що рішенням суду від 27 червня 2023 року (справа №918/1128/22(569/1596/23)) встановлено, що наказ про призупинення трудового договору було прийнято з посиланням на положення статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". При цьому вказаним наказом не звільнено заявника, а лише призупинено дії трудового договору.

В свою чергу суд відзначає, що після звільнення працівника, роботодавець здійснив повний добровільних розрахунок із заробітної плати, окрім того суд прийняв рішення про стягнення з роботодавця середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та визнав вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Так як моральна шкода відноситься до суб`єктивної категорії та полягає у внутрішніх негативних наслідках, доведення наявності негативних наслідків зазнання моральної шкоди потребує більш детального доказування ніж загальні твердження заявника про відчуття стресового стану та необхідність звернення за допомогою до членів своєї родини. Заявник, як особа, котра несе тягар доведення стверджуваних нею обставин, зобов`язаний надати суду докази зовнішніх проявів стверджуваних ним моральних страждань, що можуть відображатися, і як правило відображаються - у стані здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, у руйнуванні звичного для особи порядку організації її життя тощо.

Заявник не був позбавлений можливості, для прикладу, подати заяву свідка від імені особи до якої він звертався за допомогою, або докази звернення до медичних закладів стосовно діагностування погіршення стану здоров`я, що дозволило б суду оцінити такі суб`єктивні характеристики, як ступінь стверджуваної моральної шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та інше.

За усталеною практикою гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Згідно з правилами статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У своєму повідомленні про результати розгляду кредиторських вимог розпорядник майна також вказав, що заявником на підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди не надано доказів.

З урахуванням всього вищенаведеного суд робить висновок про відсутність належного обґрунтування зазначених вимог, відсутність належних та допустимих доказів щодо зазнання моральної шкоди, відсутність обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн, а отже і про недоведеність цих вимог. А тому такі вимоги суд відхиляє.

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог РОВКПВКГ "Рівнеоблводоканал"

17 липня 2023 року від Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водорпровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" надійшла заява про визнання кредиторських вимог.

Вказана заява подана по завершенню строків встановлених частиною 1 статті 45 КУзПБ.

Заявник просить суд визнати вимоги кредитора в розмірі 283 441,03 грн заборгованості та 5 368,00 грн судових витрат.

Розглянувши подану заяву про визнання кредиторських вимог суд відзначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 08 лютого 2023 року у справі №918/1109/22 за позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення коштів позов задоволено, вирішено стягнути з Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради на користь Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" 283 441,03 грн заборгованості та 4 251,62 грн витрат по сплаті судового збору.

13 березня 2023 року на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

У своєму повідомленні про результати розгляду вказаних кредиторських вимог арбітражний керуючий вказав, що кредиторські вимоги в розмірі 283 441,03 грн визнаються та підлягають задоволенню в порядку 4 черги.

Суд встановив, що вказані вимоги виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство а отже є конкурсними, докази того, що вказані вимоги є забезпеченими в матеріалах справи відсутні.

Згідно з положеннями статті 64 КУзПБ, у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою.

Таким чином необхідно визнати вимоги кредитора в розмірі 283 441,03 грн (4 черга).

Згідно з правилами статті 64 КУзПБ, у першу чергу задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

При поданні заяви заявником сплачено 5 368,00 грн судового збору, а тому мають бути визнані имоги в розмірі 5 368,00 грн витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга).

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз"

04 жовтня 2023 року від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" надійшла заява про визнання кредиторських вимог.

Вказана заява подана по завершенню строків встановлених частиною 1 статті 45 КУзПБ.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року вказану заяву прийнято до розгляду.

У заяві кредитор просить суд визнати його вимоги в розмірі 145 892,19 грн заборгованості, 13 366,80 грн пені, 3 686,25 грн 3 % річних та 26 331,94 грн інфляційних втрат.

Розглянувши подану заяву про визнання кредиторських вимог суд відзначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 26 вересня 2023 року у справі № 918/1128/22(918/807/23) за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до відповідача Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради про стягнення 202 919,16 грн позов задоволено частково, вирішено стягнути з Комунального підприємства "Управління майновим комплексом" Рівненської міської ради на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" 145 892,19 грн заборгованості, 13 366,80 грн пені, 3 686,25 грн три проценти річних, 26 331,94 грн інфляційних втрат та 2 839,16 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення 4 863,72 грн пені, 2 371,91 грн трьох процентів річних та 6 406,35 грн інфляційних втрат відмовлено.

У своєму повідомленні про результати розгляду вказаних кредиторських вимог арбітражний керуючий вказав, що кредиторські вимоги в розмірі 178 749,54 грн визнаються та підлягають до задоволення в порядку 4 черги, 13 366,80 грн визнаються та мають бути задоволені в порядку 6 черги задоволення.

Судом установлено, що вказані вимоги виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство а отже є конкурсними. Докази того, що вказані вимоги є забезпеченими в матеріалах справи відсутні.

Згідно з положеннями статті 64 КУзПБ, у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою.

Таким чином визнаються вимоги в розмірі (145 892,19 грн заборгованості + 3 686,25 грн. три відсотки річних + 26 331,94 грн інфляційних втрат), що в загальному становить 175 910,38 грн (4 черга).

Окрім того, вказаним судовим рішенням встановлено наявність зобов`язання боржника зі сплати судового збору в розмірі 2 839,16 грн. Оскільки вказані вимоги виникли з рішення суду після відкриття провадження у справі про банкрутство, а отже вони є поточними вимогами 4 черги задоволення.

Згідно з правилами статті 64 КУзПБ, у першу чергу задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

При поданні заяви заявником сплачено 5 368,00 грн судового збору, відтак до визнання підлягають вимоги в розмірі 5 368,00 грн витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга).

Щодо заяви про визнання кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

29 серпня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" подано заяву про визнання кредиторських вимог.

Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року відкладено вирішення питання про прийняття кредиторської заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до повернення матеріалів справи до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено на 21 листопада 2023 року.

Згідно із поданою заяви заявник просить суд визнати вимоги кредитора в розмірі 1 822 394,99 грн, з яких: 1 817 026,99 грн основний борг, 5 368,00 грн судовий збір.

20 листопада 2023 року розпорядником майна подано повідомлення про результати розгляду вказаних грошових вимог.

23 листопада 2023 року заявником подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Оскільки вказане клопотання про долучення доказів подано безпосередньо перед судовим засіданням, суд вважає за необхідне з метою дослідження додатково поданих доказів розгляд кредиторської заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" відкласти.

Керуючись статтями 45, 46, 47, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, стаття 234 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Вимоги кредитора ОСОБА_5 відхилити.

2. Вимоги кредитора ОСОБА_6 відхилити.

3. Визнати вимоги кредитора (який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів) ОСОБА_4 у розмірі: 76 289,06 грн (1 черга), 11 659,90 грн (4 черга).

4. Вимоги кредитора ОСОБА_4 в розмірі 11 725,00 грн заборгованості із нарахованої але не виплаченої вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку та 50 000,00 грн. моральної шкоди відхилити.

5. Визнати вимоги кредитора (який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів) Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" у розмірі: 5 368,00 грн витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга), 283 441,03 грн (4 черга).

6. Визнати вимоги кредитора (який не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів) Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" у розмірі: 5 368,00 грн витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді (перша черга), 178 749,54 грн (4 черга), 13 366,80 грн (6 черга).

7. Розгляд кредиторської заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" відкласти на "28" листопада 2023 р. на 09:45 год., яке відбудеться в приміщенні господарського суду Рівненської області (за адресою 33013, м. Рівне, вул. Набережна, 26А) в залі судових засідань №11.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до статті 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку установленому статтями 254-257 ГПК України до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Андрій КАЧУР