ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

20.11.2023м. ХарківСправа № 922/4871/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Фізична особа-підприємець Дубина Лідія Панасівна (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
боржник Фізична особа - підприємець Церетелі Вікторія Олександрівна (місцезнаходжння: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 )

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа- підприємець Дубина Лідія Панасівна (заявник) звернулася до Господарського суду Харківської області із заявою від 17.11.2023 про видачу судового наказу на стягнення з фізичної особи-підприємця Церетелі Вікторії Олександрівни заборгованості за договором суборенди приміщення від 01.07.2021 за жовтень 2021 по листопад 2022 у розмірі 256 511,00 грн.

Дослідивши матеріали заяви ФОП Дубини Лідії Панасівни про видачу судового наказу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

У п. 16 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичної особи, фізичної особи-підприємця та громадських формувань" встановлено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З поданої до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості заявлені до фізичної особи-підприємця Церетелі Вікторії Олександрівни.

При цьому, зі зробленого судом запиту з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 24.12.2020 внесено запис №001224301 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Церетелі Вікторії Олександрівни за її власним рішенням.

Таким чином, у цьому випадку заява про видачу судового наказу пред`явлена до суб`єкта господарювання (підприємця), який припинив свою господарську діяльність та державну реєстрацію такого припинення проведено у встановленому чинним законодавством України порядку.

З огляду на вказане, заявлена ФОП Дубиною Л.П. вимога про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з фізичної особи-підприємця Церетелі Вікторії Олександрівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), діяльність якої припинена, не відповідає приписам п. 16 ч. 1 ст. 20, ч. 1, 3 ст. 147 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що матеріали заяви містять документи, які складено російською мовою та не забезпечені перекладом, в т.ч. копія Договору суборенди приміщення від 01.07.2021, копія плану, копія додатку №2 до Договору суборенди приміщення від 01.07.2021, копія акту звірки платежів за Договором від 10.01.2023 , копія підписаного акту звірки платежів за Договором від 25.12.2021.

Разом з тим, статтею 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Вищевказана норма кореспондується зі статтею 10 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019 з метою вдосконалення порядку ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України затверджено Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Так, статтею 1 вказаної Інструкції визначено, що вхідна кореспонденція це документи, а також судові справи й матеріали, що надходять до суду. Статтею 8 Інструкції передбачено, що у діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Враховуючи наведене, надані до матеріалів заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не можуть бути прийняті судом.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 4. ч. 2. ст. 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. Заявником не сформульовано ні мотивувальну частину заяви про видачу судового наказу, а саме не зазначено в чому полягають протиправні дії/бездіяльність боржника; ні прохальну частину заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

За приписами ч. 2 ст. 151 ГПК України встановлено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 12, 20, 147, 148, ч. 2 ст. 151, п. 4 ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, п. 6 ч. 1 ст. 175, 232 - 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі - підприємцю Дубиній Лідії Панасівні у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Церетелі Вікторії Олександрівни заборгованості за договором суборенди приміщення від 01.07.2021 на підставі п. 1 ч.1, ст. 152 , п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Порядок і строк її оскарження передбачено ст. 255 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 20.11.2023.

СуддяРильова В.В.