РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2023Справа № 910/4396/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Котиші П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Публічного акціонерного товариства "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" - ПАТ "КИЇВЗНДІЕП" про стягнення 4 773 901,93 грн, за участю представників позивача - Качкурової С.В., відповідача - Григоренка М.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 3 316 679,23 грн. заборгованості, 589 786,04 грн. пені, 768 087,54 грн. інфляційних втрат та 99 349,12 грн. 3% річних за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 520364 від 03.07.2018 року на підставі ст. ст. 525, 526, 610, 612, 625, 629 ЦК України та ст. ст. 216, 230, 231 ГК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.09.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив не застосовувати до відповідача штрафні санкції та розстрочити сплату 3 316 679,23 грн. боргу на 20 місяців.

11.09.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача.

14.09.2023 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.11.2023 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2018 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (Позивач/Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Український зональний науково- дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (Відповідач/Абонент) укладено Договір №520364 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до якого Позивач зобов`язався постачати теплову енергію Відповідачу, а Відповідач зобов`язався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому Договорі.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018 року. Припинення дії Договору не звільняє Абонента від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однієї із сторін, (п.8.1., 8.4., 8.5 Договору).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Позивач зобов`язався постачати Відповідачу теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до Договору.

Відповідно до умов Договору постачання теплової енергії здійснюється до адміністративного будинку за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26.

Облік споживання Абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку. Дата зняття абонентом показників приладів обліку - по 25 число поточного місяця; надання звіту у ЦОК за адресою вул. Волошська, 42 - не пізніше 28 числа. При відсутності звіту у встановлений термін, розрахунок виконується згідно договірних навантажень (п.3- 4 Додатку №1 до Договору).

Відповідно до п.5 Додатку №2 до Договору Абонент щомісячно з 12 по 15 числа самостійно отримує у ЦОК за адресою: вул. Волошська, буд. №42 облікову картку фактичного споживання теплової енергії за завітній період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки Абонент повертає в ЦОК).

Згідно п. 2.3.1.-2.3.2 Договору Відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені у Додатку №4 до Договору.

Розрахунки з Відповідачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.7 Додатку №4 до Договору Абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) Постачальником нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Позивачем належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія, відповідно до умов Договору.

У свою чергу, відповідач своєчасно не вносив плату за поставлену теплову енергію, в результаті чого за період з грудня 2021 року по грудень 2022 року включно утворилась заборгованість, яка становить 3 316 679,23 грн.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення основну заборгованість.

Крім того, відповідач визнав наявну у нього заборгованість у розмірі 3 316679,23 грн.

Разом з тим, посилаючись на Лист Торгово-промислової палати України, який був розміщений на сайті ТПП України 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1. просив не застосовувати штрафні санкції та розстрочити сплату 3 316 679,23 грн. боргу на 20 місяців, оскільки фактично відповідач та орендарі, що орендують у відповідача приміщення за адресою м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, припинили свою діяльність з початку військової агресії рф проти України та не мали змогу розрахуватись з позивачем за поставлену теплову енергію.

Так з даного листа вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Поряд із цим, суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2022 у справі № 904/3886/21.

Відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Проте і звільнення від відповідальності може мати місце лише у випадку, коли невиконання зобов`язання є наслідком дії форс-мажорних обставин, що має бути доведено у встановленому чинним законодавством порядку та підтверджено належними документами.

Таким чином, відповідач на підтвердження дії форс-мажорних обставин повинен був надати підтвердження їх впливу на права та обов`язки сторін, які передбачені договором №520364.

Крім того, суд зазначає, що не зважаючи на введений в Україні воєнний стан, позивач здійснював постачання теплової енергії відповідачу. Доказів протилежного, а також доказів звернення відповідача до позивача з письмовим зверненням про відключення систем теплоспоживання суду не надано. Умови договору не містять застережень щодо того, що відповідач звільняється від оплати послуг за період, коли приміщення ним не використовувалось.

Ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 316 679,23 грн. основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також відповідачем було заявлено клопотання про розстрочення сплати основного боргу на 20 місяців.

Згідно з частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що скрутне фінансове становище не є безумовними підставами для розстрочення виконання рішення суду. Окрім того, запровадження в Україні воєнного стану має негативний наслідок на господарську діяльність обох сторін договору, у тому числі і на позивача.

Наразі, відповідачем в порушення приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які є підставами для відстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду, а також доказів відсутності достатніх грошових коштів для погашення наявної заборгованості.

Натомість обставини, на які посилається відповідач у своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять таке виконання неможливим в розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, господарський суд не визнає причини, з яких рішення суду не може бути виконано у встановлений термін, поважними, та вважає за необхідне відмовити в задоволенні відповідної заяви.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати позивачем нараховано відповідачу 768 087,54 грн. інфляційних втрат та 99 349,12 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 768 087,54 грн. інфляційних втрат та 99 349,12 грн. 3% річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до умов договору та вимог закону.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 589 786,04 грн. за умовами п.7 Додатку №4 до Договору.

Відповідно до ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Позовні вимоги в частині стягнення 589 786,04 грн. пені також підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" - ПАТ "КИЇВЗНДІЕП" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, код 01422826) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, код 40538421) 3 316 679 (три мільйона триста шістнадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 23 коп. заборгованості, 589 786 (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 04 коп. пені, 768 087 (сімсот шістдесят вісім тисяч вісімдесят сім) грн. 54 коп. інфляційних втрат, 99 349 (дев`яносто дев`ять тисяч триста сорок дев`ять) грн.12 коп. 3% річних та 71 608 (сімдесят одну тисячу шістсот вісім) грн. 66 коп. судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.11.2023р.

Суддя С.О. Чебикіна