ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 927/318/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Протащук Наталії Ігорівни

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 14.10.2022

у справі № 927/318/22 (суддя Демидова М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник"

до Фізичної особи - підприємця Протащук Наталії Ігорівни

про стягнення 206 196, 13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" звернулось з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Протащук Наталії Ігорівни заборгованості у сумі 155663,44 грн., пені у сумі 14009,71 грн., штрафу у сумі 31132,69 грн., інфляційних нарахувань у сумі 4238,81 коп., 3% річних у сумі 1151,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 117, укладеним 31.05.2016 в частині оплати заборгованості за поставлений товар, внаслідок чого відповідачу крім основної заборгованості було нараховано відповідно до п. 5.4 договору штрафні санкції у розмірі 20% від суми відвантаженого товару, пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення, а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні та 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.10.2022 у справі № 927/318/22 позовні вимоги задоволено повністю.

На підставі рішення суду з Фізичної особи-підприємця Протащук Наталії Ігорівни підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" заборгованість у сумі 155663,44 грн., пеня у сумі 14009,71 грн., штраф у сумі 31132,69 грн., 3% річних у сумі 1151,48 грн., інфляційні нарахування у сумі 4238,81 грн. та судовий збір у сумі 3092,95 грн.

Судом першої інстанції встановлено невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 117, укладеним 31.05.2016, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Протащук Наталія Ігорівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм чинного законодавста.

В обгрутування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що 04.06.2019 відповідачка народила доньку у зв`язку із чим фактично припинила займатись підприємницькою діяльністю, до якої повернулась наприкінці 2021, а тому не отримувала і не могда отримувати від постачальника протягом 2020-2021 років ніяких товарів.

Апелянт зазначає, що у відповідності до умов договору поставки №117 від 31.05.2019, зокрема п.1.1 та п.2.2, обов`язок отримати та оплатити отриманий товар покладається на покупця, датою поставки вважається дата отримання товару покупцем. За договором поставки покупцем є ФОП Протащук Наталія Ігорівна і умовами договору не передбачена можливість отримання товару будь-якими третіми особами. Однак надані позивачем копії видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, на підставі яких судом встановлено факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару, у графах «отримав(ла)» містять якісь незрозумілі, не схожі один на оден, невідомі відповідачу підписи, яких відповідач не здійснювала, зазначені підписи на видаткових накладних на відміну від підпису на договорі поставки, не скріплені печаткою ФОП Протащук.

Апелянт посилається на те, що з причин фактичного призупинення підприємницької діяльності у період 2020 - кінець 2021 років найманих працівників не мала, отримувати товар від свого імені та відповідно підписувати видаткові накладні нікого не уповноважувала. Надані позивачем копії видаткових накладних у графах «за довіреністю № від» не містять будь-яких відміток. Також в матеріалах справи відсутні довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від імені ФОП Протащук Н.І.. Копії видаткових накладних в графах «від постачальника» не містять відомостей про осіб, які передавали товар від постачальника, та їхні підписи.

Крім того, на переконання апелянта, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов помилкового ввисновку щодо встановлення факту часткової оплати поставленого товару у сумі 194718,47 грн, що ніби-то підтверджено прибутково-касовими ордерами, оскільки копії прибуткових касових ордерів, що наявні в матеріалах справи, за своєю формою не містять підписів та печаток ФОП Протащук Н.І., а відтак не можуть бути доказом того, що вказані грошові кошти внесені в касу підприємства постачальника Протащук Наталією Ігорівною. Інших доказів, наприклад виписок з банківських рахунків, на підтвердження отримання від Протащук Н.І. оплати за товар позивачем не надано.

Апелянт зазначає, що виходячи з дати складення наданих позивачем прибуткових касових ордерів можна прийти до висновку, що Протащук Наталія Ігорівна в 2021 році кожного місяця в останніх числах особисто відвідувала касу підприємства постачальника, однак відповідач в зазначені дати не була в м.Тетіїв Білоцерківського р-ну Київської області.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти апеляційної скарги та зазначає, що народження у відповідачки дитини у 2019 році ніяким чином не підтверджує припинення господарської діяльності ФОП Протащук Н.І. у 2020-2021 роках.

Позивач зазначає, що заявами свідків ОСОБА_2 , який працює водієм на підприємстві позивача та ОСОБА_3 , яка працює менеджером на підприємстві позивача спростовуються твердження апелянта про неотримання ніяких товарів протягом 2020-2021 років.

Крім того, належними та допустимими доказами фактичного припинення здійснення господарської діяльності ФОП Протащук Н.І. за 2020-2021 роки можуть бути записи у книзі обліку доходів і витрат або у книзі обліку доходів ФОП Протащук Н.І. за 2020-2021 роки та податкова звітність за зазначений період (річна, квартальна), які не були надані до суду в підтвердження своїх заперечень.

Щодо тієї обставини, що прибуткові касові ордери не містять підпису апелянта, позивач зазначає, що вони підписуються головним бухгалтером підприємства або іншою уповноваженою особою, яка приймає готівку у касі підприємства і підпис ФОП не вимагається.

Також на переконання позивача про здійснення апелянтом підприємницької діяльності свідчить рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігвської області № 740/6950/21 від 31.08.2022, сторонами якої є Протащук Наталія Ігорівна та ОСОБА_4 , предмет спору стягнення коштів. В зазначеній справі позивачка Протащук Н.І. стверджує, що вона займається підприємницькою діяльністю як ФОП і впродовж лютого 2021 згідно видаткових накладних контрагента було поставлено товар з відстрочкою платежу. 12.03.2021 між ФОП Протащук Н.І та ОСОБА_4 було укдадено угоду за умовами якої останній зобов`язався забрати дебіторську заборгованість у клієнтів загальною сумою 42 003, 59 грн. по 59 накладних.

Відповідь апелянта на відзив позивача на апеляційну скаргу

Апелянт подав до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив позивача, в якому заперечує проти доводів позивача, зазначає, що видаткові накладні, перелічені позивачем у позові, не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять відомостей про осіб, які начебто передавали товар від поставчальника та їхні підписи. Також вони не містять підписів та печатки ФОП Протащук Н.І. або ж її повноважних представників.

Щодо додатково поданих доказів у вигляді заяв свідків, доданих до відзиву на апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що вони подані з порушенням ст. 80 ГПК України, оскільки позивачем до суду першої інстанції зазначені заяви не були подані, також позивачем не було заявлено клопотань про вилик свідків для дачі пояснень в судовому засіданні.

Крім того, апелянт вважає, що рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігвської області від 31.08.2023 у справі № 740/6950/21 не встановлюють обставини, на які посилається позивач у даній справі, а тому не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тетіївський пряник» (постачальник за умовами договору) та Фізичною особою-підприємцем Протащук Наталією Ігорівною (покупець за умовами договору) укладено договір поставки №117.

Відповідно до умов п. 1.1. укладеного договору постачальник зобов`язується передати товар, а покупець зобов`язується прийняти поставлений товар та оплатити його.

Пунктом 2.1. договору сторонми погодили, що постачальник постачає товар покупцю в один з робочих днів тижня, за вибором покупця. Постачальник має право на дострокову поставу товару.

Згідно п.2.2. договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем.

Кількість, якість, асортимент, комплектність та ціна кожного виду товару вказується в накладних на кожну партію товару (п.3.1 договору).

Пунктом 4.1. договору покупець зобов`язаний здійснити оплату за отриману продукцію згідно накладних.

Плата за партію товару здійснюється з відстрочкою 14 календарних днів (п.4.2) договору.

Згідно п.5.1. договору покупець у випадку подання письмової вимоги постачальника, повинен провести звірку взаєморозрахунків по даному договору і підписати відповідні акти звірки не пізніше 3 (трьох) робочих днів з часу подання такої вимоги.

У випадку, якщо покупець ухиляється від проведення звірки взаєморозрахунків з постачальником, підписання відповідних актів звірки і не надає відповідь на лист чи претензію, направлену постачальником, постачальник має право нараховувати штрафні санкції в розмірі 5% від суми відвантаженого товару по договору (п.5.2 договору).

Пунктом 5.4. договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просторочення та штраф від простроченої суми проплати у розмірі 20%, а також пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення.

Згідно п.7.1 договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 01 січня 2018р. Якщо договір не поновлено або не розірвано, його дія продовжується (п. 7.2 договору).

Відповідно до п.7.3 даний договір може бути припинений достроково лише за письмовою згодою сторін. Припинення договору може набути чинності лише при обов`язковому взаєморозрахунку сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" на виконання умов договору поставило, а відповідачем отримано товар на загальну суму 350381,91грн., що підтверджено видатковими накладними: №1187 від 28.02.2020 на суму 14283,33 грн., №1677 від 30.03.2020 на суму 23284,10 грн., №3421 від 18.07.2020 на суму 12411,37 грн.,№5153 від 13.10.2020 на суму 13872,76 грн., №5533 від 29.10.2020 на суму 25576,13 грн., №5950 від 17.11.2020 на суму 18378,14 грн., №276 від 21.01.2021 на суму 11502,17 грн.,№442 від 02.02.2021на суму 15196,57 грн.,№782 від 16.02.2021 на суму 15765,33 грн.,№1159 від 09.03.2021 на суму 22308,65 грн.,№1643 від 30.03.2021 на суму 17335,64 грн., №1903 від 13.04.2021 на суму 12123,65 грн., №2261 від 29.04.2021на суму 11988,46 грн.,№2680 від 25.05.2021 на суму 12002,21 грн., №3018 від 10.06.2021на суму 20701, 49 грн., №3343 від 25.06.2021 на суму 13855,00 грн.,№3822 від 20.07.2021 на суму 14014, 15 грн., №4243 від 10.08.2021 на суму 18897,03 грн., №4560 від 26.08.2021 на суму 11154,44 грн., №4982 від 16.09.2021 на суму 7545, 54 грн., №5693 від 20.10.2021 на суму 20800, 42 грн., №5322 від 01.10.2021 на суму 17669, 19 грн.

Відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару у сумі 194718,47 грн, що підтверджено прибутково-касовими ордерами. Решта заборгованості у сумі 155663,44 грн. відповідачем сплачена не була.

Позивачем було направлено відповідачу претензію № 67 від 13.12.2021 про сплату боргу у розмірі 155663,44 грн., до якої було додано акт звірки розрахуків для підписання та направлення позивачу. Одночасно відповідача було попереджено, що відповідно до умов договору та ч.2 ст. 625 ЦК України у випадку несплати заборгованості з відповідача будуть стягнуті у судовому порядку заборгованість, штрафні санкції, пеня, індекс інфляції. Зазначені обставини підтверджуються описом вкладення у цінний лист, накладною № 961, чеком від 13.12.2021 (а.с. 36-37).

Відповідач відповідь на претензію позивача не надав, заборгованість не сплатив, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення основної заборгованості 155 663, 44 грн.

Крім того, позивачем на підставі п.5.4. договору у зв`язку з порушенням його умов нараховано пеню у розмірі 14 009,71 грн., штраф у розмірі 31 132, 69 грн. а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати 4 238, 81 грн. за період з 15.11.2021 по 12.02.2022 та 3% річних 1 151, 48 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" .

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тетіївський пряник" та Фізичною особою - підприємцем Протащук Наталією Ігорівною за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Пунктом 1. ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем свій обов`язок щодо поставки товару виконано та поставлено відповідачу товар на суму 350 381, 91 грн., що підтверджується видатковими накладними: №1187 від 28.02.2020 на суму 14283,33 грн., №1677 від 30.03.2020 на суму 23284,10 грн., №3421 від 18.07.2020 на суму 12411,37 грн.,№5153 від 13.10.2020 на суму 13872,76 грн., №5533 від 29.10.2020 на суму 25576,13 грн., №5950 від 17.11.2020 на суму 18378,14 грн., №276 від 21.01.2021 на суму 11502,17 грн.,№442 від 02.02.2021на суму 15196,57 грн.,№782 від 16.02.2021 на суму 15765,33 грн.,№1159 від 09.03.2021 на суму 22308,65 грн.,№1643 від 30.03.2021 на суму 17335,64 грн., №1903 від 13.04.2021 на суму 12123,65 грн., №2261 від 29.04.2021на суму 11988,46 грн.,№2680 від 25.05.2021 на суму 12002,21 грн., №3018 від 10.06.2021на суму 20701, 49 грн., №3343 від 25.06.2021 на суму 13855,00 грн.,№3822 від 20.07.2021 на суму 14014, 15 грн., №4243 від 10.08.2021 на суму 18897,03 грн., №4560 від 26.08.2021 на суму 11154,44 грн., №4982 від 16.09.2021 на суму 7545, 54 грн., №5693 від 20.10.2021 на суму 20800, 42 грн., №5322 від 01.10.2021 на суму 17669, 19 грн.

Також матеріалами справи підтверджується часткове виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті вартості товару у розмірі 194718,47 грн, що підтверджено прибутково-касовими ордерами.

Однак, відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару у сумі 155663,44 грн. не виконав, у зв`язку із чим має заборгованість перед позивачем у розмірі 155 663, 44 грн.

Позивачем на адресу відповідача листом від 13.12.2021 № 67 направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість з за договором поставки № 117 у розмірі 155 663 грн. 44 коп. Одночасно до претензії було додано акт звірки взаєморозрахунків за договором поставки № 117 від 31.05.2016 для підпису, а також відповідача попереджено, що у випадку ухилення від спалти заборгованості, відповідно до умов договору та ч.2 ст. 625 ЦК України з відповідача будуть стягнуті в судовому порядку заборгованість, штрафні санкції, пеня, індекс інфляції.

Доводи відповідача щодо фактичного припинення здійснення господарської діяльності у 2020-2021 роках у зв`язку з народженням дитини 04.06.2019, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки свідоцтво про народження дитини, не є доказом припинення відповідачем підприємницької діяльності, а інших доказів, які можуть підтвердити зазначену обставину, а саме книгу обліку доходів і витрат або книгу обліку доходів, податкову звітність за 2020-2021роки, які відповідно до вимог Податкового кодексу України використовуються для фінансової звітності, суду не надано.

Крім того, договір поставки № 117 від 31.05.2016 є дійсним, відповідачем не надано доказів про розірвання зазначеного договору або припинення, а отже відповідач зобов`язаний належним чином виконувати умови договору поставки.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача 155 663,44 грн. основної заборгованості на підставі договору поставки № 117 від 31.05.2016 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення у розмірі 14 009, 71 грн та штраф у розмірі 20 % від простроченої суми у розмірі 31132, 69 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 5.4. договору в разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просторочення та штраф від простроченої суми проплати у розмірі 20%, а також пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення.

Враховуючи зазначене, вимога щодо стягнення пені у розмірі 14009, 71 грн. та штрафу урозмірі 31 132,69 грн. підлягає задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача інфляційних втарт у розмірі 4 238, 81 грн. та 3% річних у розмірі 1 151, 48 грн. на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само 3% річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення про це в договорі.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок інфляційних втрат та пені, встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втарт у розмірі 4 238, 81 грн. та 3% річних у розмірі 1 151, 48 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія не приймає до уваги додані позивачем до апеляційної скарги нотаріально завірені заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони подані досуду апеляційної інстанції без обгрунування пропущення строку їх подання до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Критично оцінивши доводи сторін та встановлені обставини, з урахуванням вимог наведеного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи у своїй сукупності свідчать про більшу вірогідність існування обставин щодо наявності реального виконання позивачем умов договору поставки № 117 від 31.05.2016.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній справі щодо спірних правовідносин учасників справи, з урахуванням меж апеляційного оскарження, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позов у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для його скасування або зімни не вбачається.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.10.2022 у справі № 927/318/22 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розгляд клопотань судом апеляційної інстанції

21.03.2023 представнком апелянта було подано заяву про поворот виконання рішення за результатами розгляду апеляційної скарги, оскільки до відкриття апеляційного провадження у справі № 927/318/22 рішення Господарського суду Чернігівської області було виконано уповному обсязі, виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення.

Відпвоідно до ст. 333 ГПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Враховуючи, що за результатом розгляду апеляційної скарги рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.10.2022 у справі № 927/318/22 залишено без змін, у задоволенні заяви про поворот виконання рішення слід відмовити.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270 пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Протащук Наталії Ігорівни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.10.2022 у справі № 927/318/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.10.2022 у справі № 927/318/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 927/318/22 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка