РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023Справа № 910/10606/23
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (04112, місто Київ, вул.Теліги Олени, будинок 6 літ.В, ідентифікаційний код юридичної особи 20033533)
до за участю проФізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ). стягнення страхового відшкодування у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп.

Представники:

від Позивача: не з`явились;

від Відповідача: Фесюн С.О. (особисто);

Фесюн М.С. (на підставі довіреності);

від Третьої особи: Тандир Д.В. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі також - «Позивач») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича (надалі також - «Відповідач») про стягнення страхового відшкодування у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» на підставі Договору добровільного страхування вантажів №001416/2701/1800004 від 20.10.2021 року внаслідок настання страхової події - пожежі виплатило страхове відшкодування потерпілій особі - Приватному акціонерному товариству «Елопак-Фастів», а тому Позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2023 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Фізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича про стягнення страхового відшкодування у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп. залишено без руху.

18.07.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 року відкрито провадження у справі №910/10606/23, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.08.2023 року. Залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

09.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшли пояснення по справі.

15.08.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи надійшла відповідь на відзив.

У підготовче судове засідання 23.08.2023 року з`явились: відповідач, представник відповідача та представник третьої особи; представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Позивачу строк до 5 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на відзив та відповіді на пояснення Третьої особи, встановлено Відповідачу строк до 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень та отримання пояснень Третьої особи для надання відповіді на пояснення, відкладено підготовче судове засідання на 15.09.2023 року.

15.09.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

15.09.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 15.09.2023 року з`явились: відповідач, представники відповідача та третьої особи; представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено розгляд клопотання Позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Приватне акціонерне товариство "страхова компанія "Велтлінер", зобов`язано Відповідача протягом 7 днів з 18.09.2023 року надати належним чином засвідчену копію Договору страхування №ВП132605 від 02.05.2022 укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Велтлінер" та Фізичною особою-підприємцем Фесюном С.О. або письмові пояснення щодо відсутності такого договору, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 04.10.2023 року.

28.09.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

02.10.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли додаткові пояснення.

04.10.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності уповноваженого представника Позивача.

У підготовче судове засідання 04.10.2023 року з`явились: відповідач, представники відповідача та третьої особи; представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, витребувано докази по справі, відкладено підготовче судове засідання на 01.11.2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 року витребувано від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Велтлінер" належним чином завірену копію Договору страхування №ВП132605 від 02.05.2022 року, укладеного з Фізичною особою - підприємцем Фесюном Сергієм Олеговичем.

25.10.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Велтлінер" надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче судове засідання 01.11.2023 року представники позивача та відповідача не з`явились про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Велтлінер", закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.11.2023 року.

15.11.2023 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності уповноваженого представника Позивача.

В судовому засіданні 15 листопада 2023 року Відповідач та представник Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Третьої особи надав усні пояснення по суті спору. Представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа, надав заяву про проведення судового засідання за відсутності уповноваженого представника Позивача, яка Судом розглянута та задоволена.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Позивач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Позивача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 15 листопада 2023 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «AZFPCo.LTD» (Покупець) та Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» (Компанія Елопак) було укладено Договір №3957-RF-AZE/F-AFA, за умовами якого Компанія Елопак зобов`язується поставити Покупцю товар й надати послуги з переддрукарської підготовки й інші послуги. (а.с.14-36)

01.11.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» (Замовник) та Фізичною особою - підприємцем Крамарем Анатолієм Васильовичем (Експедитор) було укладено Договір про надання послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №01/11/2019, відповідно до умов якого ЗАМОВНИК замовляє, а Експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях. (а.с.37-38)

20.10.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування вантажів №001416/2701/1800004, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим вантажем (визначеним в п.3.1. Договору), що належить Страхувальнику або за які він несе відповідальність та що перевозиться видами транспортом (визначеними в п.3.2. Договору) за маршрутами (визначеними в п.3.3. Договору). (а.с.11-13)

Строк дії Договору з 20.10.2021 по 30.06.2022. (п.5 Договору)

Згідно з п.6.1 Договору страховим випадком є факт понесення збитків Страхувальником (Вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого вантажу в результаті настання подій (страхових ризиків), зазначених нижче.

У п.6.1.1 Договору зазначено, що на цих умовах відшкодовуються: а) збитки від знищення, пошкодження або втрати всього чи частини застрахованого вантажу внаслідок будь-яких причин, за винятком випадків, зазначених в розділі 7 цього Договору; б) витрати та внески по Загальній аварії (у випадку перевезення вантажу по морю); в) всі необхідні та доцільно проведені витрати на рятування вантажу, а також на зменшення збитків і визначення їх розміру

22.04.2022 року між Фізичною особою - підприємцем Крамарем Анатолієм Васильовичем (Експедитор) та Фізичною особою - підприємцем Фесюном Сергієм Олеговичем (Перевізник) було укладено Договір на транспортно - експедиційне обслуговування з перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/04/22, предметом якого є доручення, дане ПЕРЕВІЗНИКОМ ЕКСПЕДИТОРУ з пошуку замовників транспорту, в зв?язку з чим ЕКСПЕДИТОР бере на себе зобов?язання по плануванню і організації транспортного процесу, а ПЕРЕВІЗНИК за подачу транспорту та здійснення перевезень відповідно до узгодженої Сторонами заявки, яка визначає умови виконання кожного перевезення та є невід?ємною частиною даного Договору. (а.с.39-40)

У заявці вказується кількість і рід вантажу, вантажовідправники, вантажоодержувачі, графік подачі транспорту. вартість послуг ПЕРЕВІЗНИКА, а також інші необхідні для здійснення перевезення умови. (п.1.2 Договору)

Згідно з п.2.9 Договору Перевізник несе повну відповідальність за збереження в дорозі вантажу, що перевозиться. ПЕРЕВЕЗНИК зобов?язується відшкодовувати ЕКСПЕДИТОРУ, спричинені з доказаної вини ІТЕРЕВІЗНИКА. збитки, пов?язані з пошкодженням, втратою і псуванням всього вантажу або його частини під час перевезення. Крім відшкодування збитків у випадку втрати, знищення або пошкодження вантажу ПЕРЕВІЗНИК за наявності доказаної вини, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі вартості вантажу, яка зазначена у рахунку - фактурі або інвойсі, який надається вантажовідправником.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і строк його дії до 31.12.2022 р. (п.8.1 Договору)

Заявкою №83 від 22.04.2023 року до Договору на транспортно - експедиційне обслуговування з перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/04/22 від 22.04.2022 року Сторони погодили маршрут перевезення - Україна - Азербайджан, завантаження 26.04.2022 о 08:00 год. за адресою: м. Фастів, Київська область, вул. Великоснетинська, 67, строки поставки 3 дні; вантаж - бумага в рулонах, вага брутто до 13 тон, автомобіль - НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ; додаткові умови - при перевезенні вантажів перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту завантаження до моменту передачі його отримувачу. (зворотня частина а.с.40)

На виконання умов Договору №3957-RF-AZE/F-AFA від 01.08.2019 Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «AZFPCo.LTD» рахунок - фактуру №90244411 від 27.04.2022 року на оплату загальної суми в розмірі 58295,07 євро, з яких вартість товару - заготівки пакетів Elopak Roll Fed в рулонах у розмірі 52095,07 євро, вартість транспортних послуг у розмірі 6200 євро. (а.с.43-44)

27.04.2022 року відправником Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» було завантажено товар - 20 палет заготівок пакетів Elopak Roll Fed, 1 палета стрічки поліетиленової перевізнику Фізичній особі - підприємцю Фесюну Сергію Олеговичу в автомобіль НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , що підтверджується міжнародною товарно - транспортною накладною CMR A №081424. (а.с.41)

27.04.2022 року було оформлено митну декларацію №UA100230/2022/605459. (а.с.42)

02.05.2022 року о 17.20 год. сталась пожежа напівпричепу вантажного автомобіля Krone, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , у с.Сигнаївка, власником якого є Фізична особа - підприємець Фесюн Сергій Олегович, внаслідок якої знищено 21,4 т упаковки, 0,256т упаковки, три автошини напівпричепа, тент напівпричепа, що підтверджується Актом про пожежу від 02.05.2022 року. (а.с.51)

Згідно зі звітом про причину виникнення пожежі 02.05.2022 року у Звенигородському районі, с. Сигнаївка, автодорозі Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, складеним 05.05.2022 року провідним інспектором ВЗ НС Звенигородського РУ ГУ ДСНС України в Черкаській області Антоновим К., ймовірною причиною пожежі стало несправність рухомого вузла деталі (перегрів внаслідок тертя). (а.с.52-53)

Згідно зі сюрвеєрським звітом №22-05.02.UN від 24.07.2022, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю ЕЛ ЕЙ КАРГО», випадок, який стьаввся 02.05.2022, є страховим. (а.с.58-65)

05.09.2022 Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» подано Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка» заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку 02.05.2022. (а.с.10)

Відповідно до Страхового акту №00510971 від 07.09.2022 року (а.с.9) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» виплатило Приватному акціонерному товариству «Елопак - Фастів» страхове відшкодування у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням №044376 від 13.09.2022 року із зазначенням призначення платежу: «страхове відшкув.зг.дог.№001416/2701/1800004 від 01.07.2021, ЕЛОПАК-ФАСТІВ ПРАВТ». (а.с.67)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що після виплати страхового відшкодування Приватному акціонерному товариству «Елопак - Фастів» він набув право зворотної вимоги до Відповідача, як до особи, яка несе відповідальність за збереження вантажу під час перевезення. Таким чином, Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича шкоду у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що відповідальність за завдану шкоду має нести Крамар Анатолій Васильович.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору добровільного страхування вантажів №001416/2701/1800004 від 20.10.2021 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 354 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1, ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування вантажів №001416/2701/1800004, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим вантажем (визначеним в п.3.1. Договору), що належить Страхувальнику або за які він несе відповідальність та що перевозиться видами транспортом (визначеними в п.3.2. Договору) за маршрутами (визначеними в п.3.3. Договору). (а.с.11-13)

Судом встановлено, що 02.05.2022 року о 17.20 год. сталась пожежа напівпричепу вантажного автомобіля Krone, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , у с.Сигнаївка, власником якого є Фізична особа - підприємець Фесюн Сергій Олегович, внаслідок якої знищено 21,4 т упаковки, 0,256т упаковки, три автошини напівпричепа, тент напівпричепа, що підтверджується Актом про пожежу від 02.05.2022 року. (а.с.51)

Згідно зі сюрвеєрським звітом №22-05.02.UN від 24.07.2022, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю ЕЛ ЕЙ КАРГО», випадок, який стьаввся 02.05.2022, є страховим. (а.с.58-65)

05.09.2022 Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» подано Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка» заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку 02.05.2022. (а.с.10)

Згідно з частиною 2 ст. 8 та частиною 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до Страхового акту №00510971 від 07.09.2022 року (а.с.9) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» виплатило Приватному акціонерному товариству «Елопак - Фастів» страхове відшкодування у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням №044376 від 13.09.2022 року із зазначенням призначення платежу: «страхове відшкув.зг.дог.№001416/2701/1800004 від 01.07.2021, ЕЛОПАК-ФАСТІВ ПРАВТ». (а.с.67)

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ЦК України).

Так, статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 по справі №910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі №910/2603/17.

Отже, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування" та Договору добровільного страхування вантажів №001416/2701/1800004 від 20.10.2021 року перейшло право вимоги до особи, винної за заподіяні збитки.

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, Позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Згідно з приписами ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За приписами ч. 3 ст. 216 Господарського кодексу України один із принципів господарсько-правової відповідальності полягає в тому, що потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження з цього приводу в договорі. Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України до збитків належать: витрати, здійснені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження майна, а також неотриманні доходи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, 22.04.2022 року між Фізичною особою - підприємцем Крамарем Анатолієм Васильовичем (Експедитор) та Фізичною особою - підприємцем Фесюном Сергієм Олеговичем (Перевізник) було укладено Договір на транспортно - експедиційне обслуговування з перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/04/22, предметом якого є доручення, дане ПЕРЕВІЗНИКОМ ЕКСПЕДИТОРУ з пошуку замовників транспорту, в зв?язку з чим ЕКСПЕДИТОР бере на себе зобов?язання по плануванню і організації транспортного процесу, а ПЕРЕВІЗНИК за подачу транспорту та здійснення перевезень відповідно до узгодженої Сторонами заявки, яка визначає умови виконання кожного перевезення та є невід?ємною частиною даного Договору. (а.с.39-40)

Заявкою №83 від 22.04.2023 року до Договору на транспортно - експедиційне обслуговування з перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/04/22 від 22.04.2022 року Сторони погодили маршрут перевезення - Україна - Азербайджан, завантаження 26.04.2022 о 08:00 год. за адресою: м. Фастів, Київська область, вул. Великоснетинська, 67, строки поставки 3 дні; вантаж - бумага в рулонах, вага брутто до 13 тон, автомобіль - НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ; додаткові умови - при перевезенні вантажів перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту завантаження до моменту передачі його отримувачу. (зворотня частина а.с.40)

На виконання умов Договору №3957-RF-AZE/F-AFA від 01.08.2019 Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «AZFPCo.LTD» рахунок - фактуру №90244411 від 27.04.2022 року на оплату загальної суми в розмірі 58295,07 євро, з яких вартість товару - заготівки пакетів Elopak Roll Fed в рулонах у розмірі 52095,07 євро, вартість транспортних послуг у розмірі 6200 євро. (а.с.43-44)

27.04.2022 року відправником Приватним акціонерним товариством «Елопак - Фастів» було завантажено товар - 20 палет заготівок пакетів Elopak Roll Fed, 1 палета стрічки поліетиленової перевізнику Фізичній особі - підприємцю Фесюну Сергію Олеговичу в автомобіль НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , що підтверджується міжнародною товарно - транспортною накладною CMR A №081424. (а.с.41)

27.04.2022 року було оформлено митну декларацію №UA100230/2022/605459. (а.с.42)

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 909 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Виходячи зі змісту наведених норм перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає у наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання.

Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.

Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів»).

Частина 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) передбачає, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Враховуючи те, що даний спір виник з Договору на транспортно - експедиційне обслуговування з перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/04/22 від 22.04.2023 року й за заявкою №83 від 22.04.2023 року, якою було передбачено перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції.

Для цілей цієї Конвенції перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди (ст. 3 Конвенції).

Статтями 618, 932 ЦК України та ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено відповідальність експедитора за збереження вантажу та за дії третіх осіб, які залучені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за свої дії.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Таким чином, Перевізник, прийнявши товар в пункті завантаження без будь-яких зауважень в товарно-транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків, пов`язаних з порушенням умов завантаження продукції, оформленням, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі, своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 33 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку.

Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Згідно зі звітом про причину виникнення пожежі 02.05.2022 року у Звенигородському районі, с. Сигнаївка, автодорозі Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, складеним 05.05.2022 року провідним інспектором ВЗ НС Звенигородського РУ ГУ ДСНС України в Черкаській області Антоновим К., ймовірною причиною пожежі стало несправність рухомого вузла деталі (перегрів внаслідок тертя). (а.с.52-53)

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_3 належить на праві власності Фізичній особі - підприємцю Фесюну Сергію Олеговичу. (а.с.46)

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги звіт про причину виникнення пожежі 02.05.2022 року у Звенигородському районі, с. Сигнаївка, автодорозі Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, складений 05.05.2022 року провідним інспектором ВЗ НС Звенигородського РУ ГУ ДСНС України в Черкаській області Антоновим К., а також вимоги Закону України «Про дорожній рух», Суд приходить до висновку, що Фізична особа - підприємець Фесюн Сергій Олегович не забезпечив справний технічний стан транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що стосується безпеки дорожнього руху.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що Фізична особа - підприємець Фесюн Сергій Олегович неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором на транспортно - експедиційне обслуговування з перевезення вантажів автомобільним транспортом №22/04/22 від 22.04.2022 року в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу.

Згідно з п.2.9 Договору Перевізник несе повну відповідальність за збереження в дорозі вантажу, що перевозиться. ПЕРЕВЕЗНИК зобов?язується відшкодовувати ЕКСПЕДИТОРУ, спричинені з доказаної вини ІТЕРЕВІЗНИКА. збитки, пов?язані з пошкодженням, втратою і псуванням всього вантажу або його частини під час перевезення. Крім відшкодування збитків у випадку втрати, знищення або пошкодження вантажу ПЕРЕВІЗНИК за наявності доказаної вини, зобов`язаний сплатити штраф у розмірі вартості вантажу, яка зазначена у рахунку - фактурі або інвойсі, який надається вантажовідправником.

Положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 18 Конвенції тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17 Конвенції, лежить на перевізнику.

Якщо перевізник встановить, що через обставини, які склалися, утрата вантажу чи його ушкодження могли бути наслідком одного чи декількох особливих ризиків, зазначених у пункті 4 статті 17, то вважається, що вони відбулися внаслідок цього. Однак, позивач має право довести, що утрата або ушкодження фактично не були пов`язані, повністю або частково, з одним з цих ризиків.

Якщо перевезення виконується транспортними засобами, спеціально обладнаними так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла, холоду, змін температури чи вологості повітря, перевізник не може посилатися на підпункт d) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи стосовно вибору, обслуговування і використання вищезгаданого обладнання, яких він був зобов`язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.

Проте, матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження існування обставин, які звільняють його від відповідальності за ушкодження вантажу, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а тому особою, відповідальною за пошкодження вантажу, яке сталось 02.05.2022, є Відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з частиною 1 статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Проте, під час розгляду даної справи встановлено Судом, що відповідальність перевізника - Фізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича не була застрахована на момент пожежі 02.05.2022, оскільки Договір добровільного страхування відповідальності перевізника №ВП 132605 від 02.05.2022 з Приватним акціонерним товаристовм «Страхова компанія «Вестлінер» набув чинності з 05.05.2022 відповідно до п.14.1 договору й платіжного доручення №PS16101356 від 04.05.2022 (а.с.190-207), а тому саме Відповідач має нести відповідальність за втрату вантажу у розмірі виплаченого страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка», а саме у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Фізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича про стягнення страхового відшкодування у розмірі 1 558 878 грн. 30 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Фесюна Сергія Олеговича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (04112, місто Київ, вул.Теліги Олени, будинок 6 літ.В, ідентифікаційний код юридичної особи 20033533) виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 1 558 878 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 23 383 (двадцять три тисячі триста вісімдесят три) грн. 17 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 17 листопада 2023 року.

Суддя О.В. Чинчин