ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"20" листопада 2023 р.м. ХарківСправа № 922/683/23 (922/4649/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ятрань Плюс" (61044, м. Харків, пр. Героїв Харкова, 257, кімната 7);
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй" (61045, м. Харків, вул. Клочківська, 244) , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент" (61054, м. Харків, вул. Клочківська, 244).
про переведення прав і обовязків покупця в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй".

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ятрань Плюс", м. Харків, звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй", м. Харків; Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСВЕ Девелопмент", м. Харків, в якому просить суд перевести на ТОВ "Ятрань Плюс" права та обов`язки покупця за договором/договорами купівлі - продажу майна, а саме:

- 1/2 частка торгового павільйону № 1 площею 24, 25 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 2 площею 24, 25 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 3 площею 21, 33 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 4 площею 27, 22 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 5 площею 20, 26 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 6 площею 20, 35 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 7 площею 21, 33 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 8 площею 21, 33 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 9 площею 17, 20 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 10 площею 20, 00 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 11 площею 16, 15 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 12 площею 38, 12 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257;

- 1/2 частка торгового павільйону № 13 площею 37, 23 кв. м. за адресою: м. Харків, пр. Московський, 257, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діадема Батерфляй" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Есве Девелопмент".

Ухвалою Господарського суду Харківської області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ятрань Плюс", м. Харків (вх. № 4649/23) залишено без руху. Встановлено ТОВ "Ятрань Плюс", м. Харків, строк для усунення встановлених при поданні позовної заяви недоліків, шляхом внесення на депозитний рахунок Господарського суду Харківської області грошових коштів у сумі 1 569 129, 00 грн.

13.11.2023 заявником надані до суду письмові пояснення (вх. № 30989), в яких вказує на те, що законодавець не передбачив внесення грошової суми на депозит суду у спорах про переведення прав і обов`язків покупця у будь-якому розмірі, який можна встановити з інших джерел, відмінних від договору купівлі-продажу, за яким вимагається переведення прав та обов`язків, з подальшим коригуванням цієї суми після отримання інформації про реальну вартість майна за договором. Тобто, на думку заявника, встановлений лише один правомірний та законний розмір такої грошової суми, а саме у розмірі грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець. А, отже, у позивача відсутній обов`язок вносити на депозитний рахунок суду будь-яку іншу суму, відмінну від тої, яку сплатив покупець за договором купівлі-продажу, оскільки така вимога суперечить законодавству України. Натомість, на момент подання позовної заяви, заявник не міг виконати вимогу ч. 4 ст. 362 ЦК України, і все ще досі не може, оскільки йому невідома грошова сума, яку повинен був сплатити покупець за договором купівлі-продажу спірного майна. Заявник вказує, що у спорах про переведення прав та обов`язків покупця, внесення коштів на депозитний рахунок суду позивачами відбувався після встановлення вартості частки за договором, але до вирішення справи по суті, позиція стосовно чого висловлена Верховним Судом у відповідних постановах.

Дослідивши матеріали позову та надані представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ятрань Плюс" пояснення, господарський суд зазначає про таке.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21.10.2019 вступив в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ). З огляду на приписи пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, законодавцем за темпоральним принципом (принцип дії закону у часі) визначено пряму дію норм цього Кодексу та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ч. 2 ст. 7 КУзПБ визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

З огляду на положення КУзПБ, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц та від 28.01.2020 у справі № 50/311-б).

Водночас, КУзПБ, на відміну від Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкретизовано порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Визначені ч. 2 ст. 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 (пункти 100-102 постанови) зауважила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 15.02.2021 у справі № 910/11664/20).

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, при розгляді позову про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням права привілеєвої купівлі частки у спільній частковій власності, слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи і з`ясувати, чи спроможний позивач її сплатити. Доказом цього може бути внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми дійсної вартості частки. В аспекті тлумачення приписів ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини наголошував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, у випадку коли доступ особи до суду обмежується законом або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 цієї Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій сутності права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної домірності між використовуваними засобами та метою, що переслідується (рішення у справі "Меньшакова проти України" № 377/02, п. 53 від 8 квітня 2010 року). Європейський суд із прав людини констатував, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такій спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" заява № 48778/99, п. 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).

Законодавча вимога внести на депозитний рахунок суду грошову суму так само, як сплата судового збору, не може розглядатись, як обмеження права на доступ до суду, що саме собою є несумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції. Навпаки, невиконання такої вимоги може бути порушенням другого речення першого пункту ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Андрій Руденко проти України" від 21 грудня 2010 року, заява № 32041/05), оскільки таке обмеження переслідує легітимну мету - захист прав покупців, які придбали частку та сплатили за неї кошти. Механізм внесення відповідної суми грошових коштів на депозитний рахунок суду, є гарантією захисту прав та інтересів первісного покупця частки, проданої з порушенням переважного права учасника товариства. Адже у випадку задоволення позову покупцю частки повертаються у повному обсязі сплачені ним кошти на виконання умов договору.

Таким чином, судовому захисту підлягає, як право учасника, переважне право якого було порушено, так і право первісного покупця частки, права якого будуть захищені внаслідок задоволення первісного позову (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/2388/20).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що спеціальним законом передбачено, що позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду ту грошову суму, що вже сплачена покупцем на виконання договору купівлі-продажу частки, що обумовлюється особливостями правовідносин, меті запровадження цієї норми та відповідає сутності порушеного права з урахуванням принципів справедливості, рівності та співмірності (пропорційності).

Щодо виконання вимоги законодавця про внесення коштів на депозит суду, позивач вказує на те, що він не обізнаний про ціну, за якою був здійснений продаж частки у спірному майні, оскільки було відсутнє повідомлення про ціну та інші умови продажу, у зв`язку з чим позивач зобов`язується внести на депозит суду відповідну грошову суму, після отримання від відповідачів документів, які б містили ціну продажу частки у спірному майні та доказів її сплати другим відповідачем на користь першого відповідача.

Натомість, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Як вказує заявник, він є співвласником спірного майна, а саме 1/2 частки права власності на торгові павільйони, розташовані за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, 257.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, заявник посилається на укладений 08.07.2019 між ТОВ "Діадема Батерфляй" (замовник 1), ТОВ "Ятрань Плюс" (замовник 2) та ТОВ "Уністрой" (підрядник) договір підряду № 08/07-2019 про влаштування торгових павільйонів, загальною площею 357 кв. м., за адресою: м. Харків, пр. Героїв Харкова, 257, відповідно до умов якого ТОВ "Діадема Батерфляй", ТОВ "Ятрань Плюс" здійснювали розрахунки за даним договором у рівних частинах, а отже, по закінченню робіт з влаштування торгових павільйонів вони набули права власності на ці павільйони у рівних частках, тобто по 1/2 у кожного.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Право власності, як і будь-яке право, має свій зміст, що полягає в єдності трьох правомірностей володіння, користування і розпорядження (ст. 317 ЦК України). Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ст. 319 ЦК України). Характерною ознакою права власності є його непорушність. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Це дуже важливе положення закону (ст. 321 ЦК України), яке дозволяє особам захищати свої права. Право власності може виникати за наявності певних юридичних фактів, визначених ЦК України. Відповідно до ст. 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, яке вона одержала (створила) у результаті своєї господарської діяльності. Підстави набуття права власності поділяються на: первісні; похідні. Первісні це такі підстави, коли право власності виникає вперше або незалежно від волі попередніх власників. Похідні підстави набуття права власності це такі, за яких набуття права власності даною особою ґрунтується на праві попереднього власника. До первісних підстав виникнення права власності є, зокрема, виготовлення речі.

Слід зазначити, що заявник є співвласником спірних об`єктів нерухомості, новостворених спільно з першим відповідачем у рівних частках, а отже, обізнаний про вартість будівництва, оскільки, в обґрунтування позову, як спів замовник подав договір підряду від 08.07.2019, більш того, обізнаний про вартість половини об`єктів нерухомості, як співвласник, яка обліковується у нього, натомість заявник не надав до суду жодного вартісного показника половини частини нерухомості, власником якої він є.

Отже, виходячи з аналізу матеріалів позову, договір підряду № 08/07-2019 від 08.07.2019 містить чітке зазначення вартості будівництва спірних павільйонів 3 138 258 грн. Зазначена обставина виключає необізнаність позивача про вартість спірної частки у праві власності на відповідне майно, яка складає 3 138 258 / 2 = 1 569 129 грн, які позивач і зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду одночасно з поданням позову про переведення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу, як того вимагають приписи ч. 4 ст. 362 ЦК України.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу заявника, що в разі отримання від відповідачів документів, які б містили ціну продажу частки у спірному майні та доказів її сплати другим відповідачем на користь першого відповідача, ТОВ "Ятрань Плюс" може скоригувати внесену на депозит господарського суду суму грошових коштів, в залежності від сплаченої другим відповідачем суми, у т.ч. долучивши до справи відповідні документи, за якими визначено вартість продажу спірного майна.

Також суд вказує, що сторони по справі є господарюючими суб`єктами юридичними особами, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов`язані вести бухгалтерський облік. Бухгалтерський облік ведеться відповідно до міжнародних стандартів або національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до абз. 12 пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджений наказом Мінфіну України від 27.04.2000 № 92, первісна вартість основних засобів це історична (фактична) собівартість необоротних активів у сумі грошових коштів або справедливої вартості інших активів, сплачених (переданих), витрачених для придбання (створення) необоротних активів.

Таким чином, суб`єкт господарювання, який належним чином веде бухгалтерський облік, завжди має можливість визначитися з вартістю основних засобів, які він вважає своєю власністю і в створенні яких він брав участь.

З цих причин суд оцінює критично та відхиляє посилання позивача на те, що наразі неможливо встановити дійсну вартість спірного майна та виконати вимогу Закону про внесення відповідних сум на депозитний рахунок суду.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 6 ст. 174 ГПК України).

Господарський суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що в разі повернення позовної заяви, останній не позбавлений права повторно звернутися з позовною заявою, у відповідності до вимог ч. 8 ст. 174 ГПК України, після усунення відповідних недоліків.

Керуючись ст. 174, 234, 235, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи Товариству з обмеженою відповідальністю "Ятрань Плюс" (вх. № 4649/23 від 02.11.2023).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у строки, передбачені ст. 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 20.11.2023.

Суддя Аюпова Р.М.
справа № 922/683/23 (922/4649/23)

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ст.174 ГПК України).