ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 Справа № 914/1360/23

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»

до відповідача: ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА»

про: стягнення 4 715 531,54 грн.,

представники

позивача: Улицька І.О.

відповідача: Поліщук О.Г.

третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2023р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення 4 715 531,54 грн.

Відповідно до відповіді №54519 від 01.05.2023р. з Єдиного державного демографічного реєстру, місцем реєстрації ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

02.05.2023р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 24.05.2023р.; залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА» (місцезнаходження: Україна, 81400, Львівська обл., місто Самбір, вулиця Степова, будинок 11; ідентифікаційний код: 40531447) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; викликати представників учасників справи у підготовче засідання.

Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду та протоколах судового засідання.

23.05.2023р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання відзиву (вх.№12834/23).

Відповідно до відповіді №90960 від 29.05.2023р. з Єдиного державного демографічного реєстру, місцем реєстрації ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

Кореспонденція, направлена на адресу відповідача, повернулась на адресу суду з відміткою про невручення «За закінченням терміну зберігання».

01.08.2023р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№18989/23).

Протокольною ухвалою від 02.08.2023р. суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти розгляд справи на 16.08.2023р.

16.08.2023р. в підготовчому засіданні суд постановив протокольну ухвалу відповідно якої ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 13.09.2023р.

13.09.2023р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання відзиву (вх.№22205/23).

Протокольною ухвалою від 13.09.2023р. суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання в частині продовження строку на подання відзиву та відкласти розгляд справи на 04.10.2023р.

Розглянувши клопотання в частині щодо продовження строку для подання відзиву, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Отже, наданий судом строк для подання відзиву на позов не може бути продовжений, оскільки відповідач звернувся із клопотанням 23.05.2023р., що унеможливлює задоволення клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов.

02.10.2023р. на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, прохальна частина якого містить клопотання про поновлення строку на подання відзиву (вх.№23851/23).

17.10.2023р. на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо пропущення строку на подання відзиву на позовну заяву (вх.№25082/23).

18.10.2023р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№25244/23).

Протокольною ухвалою від 18.10.2023р. суд ухвалив визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними, поновити строк, долучити відзив до матеріалів справи, розгляд справи відкласти на 01.11.2023р.

30.10.2023р. на електронну адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо ціни позову (вх.№26279/23).

31.10.2023р. на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо обставин справи (вх.№26369/23).

Позиція позивача:

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що позичальник (третя особа у даній справі) належним чином не виконав свої зобов`язання за Кредитним Договором №352/2022/ЛвОД-МСБ від 05.04.2022р. в частині повернення суми кредиту, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 4 715 531,54 грн. Так як виконання зобов`язань третьої особи було забезпечено порукою відповідача на підставі договору поруки №352/2022/ЛвОД-МСБ-П від 05.04.2022р., позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 715 531,54 грн.

В письмових поясненнях щодо ціни позову, позивачем зазначено, що в обліку Банку умови Додаткової угоди №1 до Договору не були відображені належним чином (не було враховано встановлений Графік в частині погашення 946 000,00 грн по 31.10.2022р.) і відповідно проценти нараховувались на всю суму кредиту, як на строкову заборгованість по 05.04.2023р. Проте, таку помилку в обліку усунуто, в підтвердження чого надається виписка за рахунком № НОМЕР_1 та розрахунок. Згідно відкорегованого розрахунку зменшується заборгованість за процентами на суму 13 738,81 грн. (в частині процентів, які підлягають компенсації Фонду розвитку підприємництва (ФРП), оскільки такі проценти не нараховуються на прострочену заборгованість).

Таким чином, позивачем зазначено, що сума заборгованості за Кредитним договором станом на 09 березня 2023 р з врахуванням виправленої помилки в обліку становить 4701792,73 грн, з яких:

- 3 777 969,64 грн.- заборгованість по кредиту строкова;

- 593 194,43 грн. - заборгованість по кредиту прострочена;

- 81 675,21 грн.- заборгованість по процентах строкова;

- 93 408,41 грн.- заборгованість по процентах прострочена;

- 155 545,04 грн.- заборгованість по процентах строкова (компенсація ФРП).

Позиція відповідача:

Відповідач вважає, що вимоги позивача, заявлені до суду в частині стягнення саме з поручителя всієї суми заборгованості за Кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки висунуті з порушенням (недотриманням) вимог Договору кредитування та Договору поруки, зокрема, вимога про дострокове погашення суми заборгованості висунута поручителю при відсутності (станом на 29 грудня 2022 року) порушення зобов`язань за Кредитним договором з боку позичальника, поручителем у встановленому порядку не отримана, в подальшому вимог кредитор до поручителя про порушення позичальником умов Кредитного договору не висував, за приписами Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед Кредитором солідарно з боржником, що також передбачено пунктом 1.2. Договору поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Окрім того, вказує на те, що Господарським судом Львівської області 14 грудня 2022 року відносно ТзОВ «Євромарка» (позичальника) порушено провадження у справі про банкрутство.

В межах розгляду справи про банкрутство позичальника №914/2345/22, позивачем, як Кредитором подано заяву на адресу розпорядника майна та до ТзОВ «Євромарка» з кредиторськими вимогами до боржника від 13.01.2023 року на суму 5 040 833, 92 грн., які включають в себе кошти за Кредитним договором.

Позиція третьої особи: не висловлено.

За результатами дослідження наданих доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

05.04.2022 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (надалі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА» (надалі позичальник/третя особа) укладено договір №352/2022/ЛвОД-МСБ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-та малого бізнесу за програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро-та малого підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «УКРГАЗБАНК» (надалі Договір про приєднання).

У зв`язку з приєднанням позичальника до Правил, позичальник в повному обсязі акцептував Правила (оферту, що розміщена на сайті http:/www.ukrgasbank.com), з якими позичальник ознайомився, погодився та зобов`язався виконувати.

Згідно з п. 1, 2 Договору, позичальнику встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 4 728 578,46 гривень на строк з 05.04.2022 року по 04.10.2022 року (включно). Позичальник погашає кредит у строки (терміни) та у сумі відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Договору приєднання).

Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісії у розмірі та в порядку, визначеному Тарифами, які наведені у Додатку 2 до Договору приєднання (п.3 Договору).

Кредит надано для поповнення обігових коштів (п.4 Договору).

За користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені Договором (прострочена заборгованість), у т.ч. у строки визначені в Графіку погашення Кредиту за цим Договором про приєднання, та/або відповідно до умов дострокового погашення кредиту встановлених внаслідок застосування банком вимоги дострокового повного або часткового виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором про приєднання, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі, збільшеному на 5 (п`ять) процентних пункти (п. 7 Договору).

За змістом п.11.8 Договору, на вимогу банку, у випадках передбачених п.4.3.3. Правил та/або договорами забезпечення, зазначеними в п.10.1 цього Договору про приєднання, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами, комісії та можливі пені, штрафи.

Згідно з п.15 Договору, позичальник сплачує комісії банку у розмірах, у порядку та в строки, що визначені Тарифами (Додаток 2 до Договору приєднання).

Інші умови надання кредитних коштів, не передбачені цим Договором про приєднання, регулюються положеннями Правил (п.16 Договору).

Відповідно до п.4.3.3 Правил, Банк має право, відмовитися від надання позичальнику кредитних коштів за Договором про надання кредиту частково або в повному обсязі, а також вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по Договору про надання кредиту, включаючи нараховані проценти за користування кредитними коштами, комісії та штрафні санкції, якщо відбулася та триває хоча б одна з наступних подій, зокрема:

-позичальник не виконав у строк свої зобов`язання по поверненню кредиту (його частини), в тому числі достроковому, та/або сплаті процентів, комісій, штрафних санкцій, передбачених Договором про надання кредиту.

Сторони визначили, що днем настання події припинення і датою фактичної заборгованості позичальника простроченою є: пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту дата зазначена в такому письмовому повідомленні банку (п.п.5.4.2.2 п.5.4.2 Правил).

06 квітня 2022 року на підставі заяви позичальника на отримання кредиту Банком було надано кредит на суму 4 728 578,46 грн., шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується випискою за позичковим рахунком № НОМЕР_3 .

04 жовтня 2022 року в порушення взятих зобов`язань позичальник кредит не сплатив, у зв`язку з чим сума кредиту (4 723 969,64 грн.) була перенесена для обліку з позичкового рахунку № НОМЕР_3 на рахунок простроченого кредиту №1339.980. Після цього позичальник погашав кредит двічі: 06.10.2022р. на суму 3 540,38 грн. та 21.10.2022 р. на суму 1 068,44 грн., що підтверджується випискою за рахунком № НОМЕР_4 .

28 жовтня 2022 року між позичальником та Банком укладено Додаткову угоду №1 до Договору про приєднання, якою сторони визначили новий строк надання кредиту - з 05 квітня 2022 року по 04 квітня 2023 року (включно) (п. 1 Додаткової угоди), що стало підставою для перенесення суми кредиту з рахунку простроченого кредиту №1339.980 на позичковий рахунок № НОМЕР_3 . Після цього Позичальник ще тричі здійснював платежі на повернення кредиту, а саме: 03.11.2022 р. на суму 143 375,57 грн., 07.11.2022 р. на суму 100 000,00 грн. та 24.11.2022 р. на суму 109 430,00 грн., що підтверджується випискою за рахунком № НОМЕР_3 .

Додатковою угодою №1 до Договору про приєднання від 28 жовтня 2022 року компенсаційна процентна ставка на період з 05 жовтня 2022 року по 04 квітня 2023 року встановлена у розмірі 5% річних.

Разом з тим, необхідно зазначити, що як слідує із пояснень позивача, в обліку Банку умови Додаткової угоди №1 до Договору не були відображені належним чином (не було враховано встановлений Графік в частині погашення 946 000,00 грн по 31.10.2022р.) і відповідно проценти нараховувались на всю суму кредиту, як на строкову заборгованість по 05.04.2023р. Таку помилку в обліку було усунуто, в підтвердження чого надано виписку за рахунком № НОМЕР_1 та розрахунок. Згідно відкорегованого розрахунку зменшується заборгованість за процентами на суму 13 738,81 грн (в частині процентів, які підлягають компенсації ФРП, оскільки такі проценти не нараховуються на прострочену заборгованість).

Таким чином, позивачем зазначено, що сума заборгованості за Кредитним договором станом на 09 березня 2023 р з врахуванням виправленої помилки в обліку становить 4701792,73 грн, з яких:

- 3 777 969,64 грн.- заборгованість по кредиту строкова;

- 593 194,43 грн. - заборгованість по кредиту прострочена;

- 81 675,21 грн.- заборгованість по процентах строкова;

- 93 408,41 грн.- заборгованість по процентах прострочена;

- 155 545,04 грн.- заборгованість по процентах строкова (компенсація ФРП).

05 квітня 2022 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Договором про приєднання разом з додатковою угодою до нього між Банком, як Кредитором, Третьою особою, як Позичальником та фізичною особою ОСОБА_1 , як поручителем (надалі відповідач/поручитель) укладено Договір поруки №352/2022/ЛвОД-МСБ-П (надалі Договір поруки).

На підставі внесених змін до Договору про приєднання шляхом укладення Додаткової угоди № 1 від 28 жовтня 2022 року до Договору поруки також були внесені зміни шляхом укладення Додаткової угоди № 1 від 28.10.2022р.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 Договору поруки зі змінами та доповненнями, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по Договору про приєднання, а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього (далі - Кредитний договір), несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по Кредитному договору і відповідає за повернення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі, що і позичальник.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договору поруки зі змінами та доповненнями, у випадку невиконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору, кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та поручителя і поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х робочих днів з дати отримання письмової вимоги кредитора перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунок (ки) номер (а) якого (их) зазначається (ються) в письмовій вимозі кредитора.

Відповідно до пункту 5.1 Договору поруки зі змінами та доповненнями, вказаний Договір поруки набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 04 квітня 2033 року (включно).

У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе договірних зобов`язань за Договором про надання кредиту, а також відкриттям Господарським судом Львівської області провадження у справі №914/2745/22 про банкрутство ТзОВ «ЄВРОМАРКА» (ухвала від 14.12.2022р.), на адресу поручителя (відповідача) 30.12.2022 року було направлено лист вимоrу за вих. №172/34039/2022 щодо виконання порушеного зобов`язання та дострокового погашення кредитної заборгованості, який був отриманий адресатом 03.02.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Проте, як вказує позивач, відповідачем зазначена у вимозі кредитна заборгованість позивачу не відшкодована та на вказаний у вимозі рахунок не поступала.

Наведене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.10.2023 року, задоволено частково заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про визнання кредиторських вимог. Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОМАРКА», зокрема, за Кредитним договором у розмірі 182 160,54 грн., як вимоги четвертої черги.

Оцінюючи подані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За умовами ч. 1-3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши третій особі кредит у розмірі 4 728 578,46 грн, що підтверджується випискою за позичковим рахунком.

Як вже зазначалось, між позивачем та третьою особою 05.04.2022р. було укладено Кредитний договір №352/2022/ЛвОД-МСБ (надалі Кредитний договір) про надання кредиту на суму 4 728 578,46 грн. та на період з 05.04.2022р. по 04.10.2022р. з погашенням всієї суми кредиту в кінці терміну. 28.10.2022р. позивач та третя особа уклали Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою продовжили строк надання кредиту до 04.04.2023р. та змінили спосіб повернення кредиту.

Так, пункт 1 Додаткової угоди №1 до Кредитного договору не тільки змінив строк надання кредиту по 04 квітня 2023 року (включно), а й передбачає обов`язок позичальника погашати кредит у строки та у сумі, які зазначені у Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до Додаткової угоди №1). Цей Графік погашення встановлює, що повернення кредиту має здійснюватись двома платежами: по 31.10.2022р. на суму 946 000,00 грн, по 04.04.2023 на суму 3 777 969,64 грн. Проте, станом на 01.11.2022р. погашення на суму 946 000,00 грн позичальником здійснено не було.

Як слідує із пояснень позивача, в обліку Банку умови Додаткової угоди №1 до Договору не були відображені належним чином (не було враховано встановлений Графік в частині погашення 946 000,00 грн по 31.10.2022р.) і відповідно проценти нараховувались на всю суму кредиту, як на строкову заборгованість по 05.04.2023р. Таку помилку в обліку було усунуто, в підтвердження чого надано виписку за рахунком № НОМЕР_1 та розрахунок. Згідно відкорегованого розрахунку зменшується заборгованість за процентами на суму 13738,81 грн (в частині процентів, які підлягають компенсації ФРП, оскільки такі проценти не нараховуються на прострочену заборгованість).

Таким чином, судом встановлено, що сума заборгованості за Кредитним договором станом на 09 березня 2023 р з врахуванням виправленої помилки в обліку становить 4701792,73 грн, з яких:

- 3 777 969,64 грн.- заборгованість по кредиту строкова;

- 593 194,43 грн. - заборгованість по кредиту прострочена;

- 81 675,21 грн.- заборгованість по процентах строкова;

- 93 408,41 грн.- заборгованість по процентах прострочена;

- 155 545,04 грн.- заборгованість по процентах строкова (компенсація ФРП).

Суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019р. у справі № 910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, факт наявності заборгованості перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Згідно зі ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У зв`язку з невиконанням позичальником взятих на себе договірних зобов`язань за Договором про надання кредиту, а також відкриттям Господарським судом Львівської області провадження у справі №914/2745/22 про банкрутство ТзОВ «ЄВРОМАРКА» (ухвала від 14.12.2022р.), на адресу поручителя (відповідача) 30.12.2022 року було направлено лист вимоrу за вих. №172/34039/2022 щодо виконання порушеного зобов`язання та дострокового погашення кредитної заборгованості, який був отриманий адресатом 03.02.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення пощтового відправлення.

Проте, як вказує позивач, відповідачем зазначена у вимозі кредитна заборгованість позивачу не відшкодована та на вказаний у вимозі рахунок не поступала.

Відносно вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача суд враховує, що з огляду на невиконання третьою особою умов кредитного договору, позивач набув право вимоги до поручителя, як солідарного боржника щодо погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та третьою особою.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 543 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 544 Цивільного кодексу України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 556 Цивільного кодексу України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Це положення узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, який передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Зі змісту зазначених норм випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.

У разі укладення договору поруки, який забезпечує виконання одного зобов`язання, виникає самостійне зобов`язання, сторони якого (поручитель) перебувають у правовідносинах з боржником, і поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

За таких обставин Кредитор, на підставі положень ст.543 ЦК України, має право на свій розсуд вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В даному випадку Кредитор заявив позов до поручителя, що не суперечить положенням ст. 543 ЦК України та умовам Договору поруки.

Суд зазначає, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за договором та судового рішення про визнання кредиторських вимог позивача до боржника (третьої особи у даній справі) не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення поруки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом стягнення заборгованості з поручителя. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Законом України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» визначено правові та економічні засади державної політики у сфері підтримки та розвитку малого і середнього підприємництва.

У ст. 12 вказаного Закону передбачено, що державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 12, 16 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України «Про надання фінансової державної підтримки» №28 від 24.01.2020р. затверджено Порядок надання фінансової державної підтримки суб`єктам підприємництва (надалі Порядок №28), яким визначено умови, критерії та механізм надання фінансової державної підтримки (далі - державна підтримка) суб`єктам підприємництва шляхом здешевлення вартості кредитів.

Державна підтримка надається через банки, що відповідають критеріям, визначеним у додатку, та підписали з Фондом договір про співробітництво за формою, затвердженою Фондом (далі - уповноважені банки) (п.4 Порядку №28).

Відповідно до п.5 Порядку №28, державна підтримка надається в межах отриманих Фондом коштів, передбачених у державному бюджеті, у вигляді:

1)часткової компенсації Фондом процентних ставок за кредитами суб`єктів підприємництва (далі - компенсація відсотків).

Надання державної підтримки суб`єкту підприємництва, передбаченої цим підпунктом, може здійснюватися разом з наданням державних гарантій на портфельній основі відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 723;

2)надання Фондом гарантій уповноваженим банкам на забезпечення виконання зобов`язань за кредитами, наданими суб`єктам підприємництва.

У п. 37 Порядку №28 передбачено, що кошти, отримані уповноваженим банком для задоволення своїх вимог як кредитора за кредитами суб`єкта підприємництва, за якими Фондом сплачено гарантію, зокрема від звернення стягнення на предмет забезпечення, добровільного погашення суб`єктом підприємництва заборгованості за кредитом, погашення заборгованості суб`єкта підприємництва за кредитом третьою особою, розподіляються між Фондом та уповноваженим банком у таких пропорціях:

1) за кредитом суб`єкта підприємництва, що належить до діючого бізнесу:

50 відсотків отриманої суми уповноважений банк перераховує Фонду, але не більше суми коштів, сплаченої Фондом уповноваженому банку в межах суми наданої Фондом гарантії;

50 відсотків отриманої суми уповноважений банк зараховує в рахунок погашення (повного або часткового) заборгованості суб`єкта підприємництва за таким кредитом перед уповноваженим банком.

На період воєнного стану кошти розподіляються у такій пропорції:

80 відсотків отриманої суми уповноважений банк перераховує Фонду, але не більше суми коштів, сплаченої Фондом уповноваженому банку в межах суми наданої Фондом гарантії;

20 відсотків отриманої суми уповноважений банк зараховує в рахунок погашення (повного або часткового) заборгованості суб`єкта підприємництва за таким кредитом перед уповноваженим банком;

2)за кредитом суб`єкта підприємництва, що належить до новоствореного бізнесу (стартапу):

80 відсотків отриманої суми уповноважений банк перераховує Фонду, але не більше суми коштів, сплаченої Фондом уповноваженому банку в межах суми наданої Фондом гарантії;

20 відсотків отриманої суми уповноважений банк зараховує в рахунок погашення (повного або часткового) заборгованості суб`єкта підприємництва за таким кредитом перед уповноваженим банком.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання державних гарантій на портфельній основі» №723 від 14.07.2021р. затверджено Порядок надання державних гарантій на портфельній основі (надалі Порядок №723), який визначає механізм відбору банків-кредиторів, умови надання державних гарантій для забезпечення часткового виконання боргових зобов`язань за портфелем кредитів банків-кредиторів, що надаються суб`єктам господарювання мікропідприємництва, малого та/або середнього підприємництва - резидентам України (далі - державні гарантії на портфельній основі), що визначені у додатку, розмір та вид забезпечення, що надається такими суб`єктами господарювання, процедуру виконання гарантом гарантійних зобов`язань, а також врегулювання простроченої заборгованості позичальника за кредитом, за яким гарантом здійснено виплати на вимогу банку-кредитора.

Пунктом 2 Порядку №723 визначено:

агент - АТ Державний експортно-імпортний банк України, що надає агентські, консультаційні та інші послуги відповідно до умов агентської угоди між гарантом та агентом та договору про надання державної гарантії на портфельній основі, який укладається між гарантом та банком-кредитором;

банки-кредитори - банки, відібрані на умовах, визначених цим Порядком, перелік яких визначається рішенням Кабінету Міністрів України щодо надання державних гарантій на портфельній основі.

У п. 3 Порядку №723 вказано, що державні гарантії на портфельній основі надаються відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України, яким, зокрема, визначається перелік банків-кредиторів та встановлюються для кожного банку-кредитора граничні обсяги державних гарантій на портфельній основі, що не перевищують 50 відсотків загальної суми зобов`язань за основним боргом за портфелем кредитів банку-кредитора та 70 відсотків за кожним окремим кредитом, а у разі надання державних гарантій за кредитами, отриманими з метою купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, - в обсязі, що не перевищує 50 відсотків непогашеної суми основного боргу за кожним окремим кредитом (далі - рішення Кабінету Міністрів України).

Агент на підставі рішення Кабінету Міністрів України готує та подає для укладення між гарантом та банком-кредитором проекти договорів про надання державних гарантій на портфельній основі (п. 8 Порядку №723).

Пункт 14 Порядку №723 передбачає, що якщо позичальник не здійснив планового платежу згідно з графіком платежів за отриманим кредитом і такий платіж залишається несплаченим протягом 90 днів:

1) банк-кредитор щомісяця, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним періодом, надає гаранту вимогу щодо виконання ним гарантійних зобов`язань, а агенту - інформацію щодо сум, що належать до сплати гарантом разом із підтвердними документами (лист банку-кредитора із зазначенням переліку кредитів, включених до портфеля кредитів, за якими заборгованість із сплати основного боргу прострочена більше ніж 90 днів), оформленими відповідно до умов договору про надання державної гарантії на портфельній основі. При цьому сума, що належить до сплати гарантом, визначається як частина простроченої заборгованості за основним боргом за кредитом на дату підготовки вимоги банком-кредитором, пропорційна розміру гарантованих державою боргових зобов`язань за таким кредитом;

2) агент перевіряє надану банком-кредитором інформацію (щодо правильного розрахунку сум, що належать до сплати гарантом) та протягом 10 календарних днів з дати отримання такої інформації передає гаранту інформацію щодо сум, які підлягають сплаті гарантом за відповідними вимогами банків-кредиторів;

3) гарант один раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) на підставі вимог, отриманих від банків-кредиторів, перевірених агентом, виплачує банкам-кредиторам суми, що належать до сплати на виконання ним гарантійних зобов`язань. Якщо сума, що сплачується гарантом банку-кредитору на виконання гарантійних зобов`язань, буде більше за суму, що належить до сплати гарантом банку-кредитору на виконання гарантійних зобов`язань на дату здійснення такої виплати, банк-кредитор повертає гаранту різницю між цими сумами;

4) у разі здійснення гарантом виплати на виконання гарантійних зобов`язань на вимогу банку-кредитора банк-кредитор зобов`язаний застосувати інструменти врегулювання заборгованості за кредитом (зокрема, за рахунок реалізації предмета забезпечення) у найкоротші строки відповідно до внутрішніх правил і процедур банку-кредитора та законодавства щодо організації процесу управління проблемними активами в банках;

5) частина коштів, отриманих банком-кредитором внаслідок застосування інструментів врегулювання простроченої заборгованості (крім коштів, отриманих від гаранта на виконання ним гарантійних зобов`язань за кредитом), перераховується до державного бюджету. Сума такого платежу визначається пропорційно частині кредиту, покритій державною гарантією на портфельній основі, однак не може перевищувати суми, сплаченої гарантом банку-кредитору на виконання своїх гарантійних зобов`язань, та пені, на суму якої збільшується заборгованість позичальника. Якщо стягнення заборгованості проведено банком-кредитором до отримання від гаранта платежу на виконання гарантійних зобов`язань, перерахування коштів до державного бюджету не здійснюється та всі отримані в результаті такого стягнення кошти спрямовуються на погашення заборгованості позичальника перед банком-кредитором.

Постановами Кабінету Міністрів України №1317 від 23.12.2020 «Про надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році», № 1262 від 02.12.2021 «Про надання державних гарантій на портфельній основі у 2021 році», № 497 від 29.04.2022 «Про надання державних гарантій на портфельній основі у 2022 році» АБ «УКРГАЗБАНК» / позивача у справі внесено до переліку банків-кредиторів, яким надавались державні гарантії на портфельній основі, згідно Порядку №723.

Зважаючи на те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за кредит у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, з урахуванням умов правил надання кредиту та умов договорів, укладених за участю учасників судового процесу, Порядку №28, та №723, які передбачають право позивача здійснювати стягнення з позичальника на свою користь не лише суму непогашеного кредиту, а й погашену (гарантовану) суму заборгованості за кредитом за рахунок урядових програм, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором на загальну суму 4 701 792,73 грн заборгованості по кредиту. Тому, позовні вимоги щодо її стягнення є правомірними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, та підлягають задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, зважаючи на допущення позивачем помилки в розрахунку суми позовних вимог.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання зобов`язань за Кредитним договором та доказів, які підтверджують своєчасне та повне повернення отриманого від позивача кредиту, а також доказів, які підтверджують неможливість своєчасного та повного повернення отриманої суми кредиту, а тому дії відповідача щодо несвоєчасного повернення позивачу отриманих коштів є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, у ході вирішення спору судом встановлено факт наявності заборгованості відповідача, яка з урахуванням умов Договору поруки підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з врахуванням наданих пояснень позивача щодо ціни позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №14791-441 від 21.04.2023р. на суму 70 732,97 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а саме у сумі 70 526,89 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (місцезнаходження: Україна, 03087, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄРЕВАНСЬКА, будинок 1; ідентифікаційний код: 23697280) заборгованість в сумі 4 701 792,73 грн. та 70 526,89 грн. судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено 20.11.2023 р.

Суддя Король М.Р.