ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" листопада 2023 р. Cправа № 902/1129/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Данелюк Х.О.,

представників:

позивача - Стеченка Я.В.,

відповідача - Парпальос В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (вул. Маршала Тимошенко, б. 9, м. Київ, 04212)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" (вул. Молодіжна, буд. 16, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211)

про стягнення 215446,8 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" про стягнення 215446,8 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1129/22 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 28.09.2023.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого протокольною ухвалою від 28.09.2023 продовжено на 30 днів на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 47-60, т. 1), позивачем - відповідь на відзив відповідача (а.с. 64-75, т. 1).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію судового процесу та призначено справу до розгляду по суті на 16.11.2023, про що постановлено ухвалу від 02.11.2023 у протокольній формі.

16.11.2023 через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58", до 10% від заявленої суми.

На визначений час у судове засідання 23.02.2023 з`явилися усі учасники справи.

Слід зазначити, що ухвалою від 26.09.2023 забезпечено участь представника позивача у судових засіданнях у справі № 902/1129/22 у суді першої інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представниця відповідача підтримала викладені у відзиві на позовну заяву обставини, просила зменшити розмір штрафних санкцій до 10%.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди обладнання №ОР/2021-118 від 29.09.2021 в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів та своєчасного повернення обладнання, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" 215446,8 грн, з яких: 72720 грн - заборгованості з орендної плати; 72720 грн - неустойки за порушення строку оплати; 3514,47 грн - 3% річних; 22985,18 грн - інфляційних трат; 9571,15 грн - пені та 33936 грн - неустойки за порушення строку повернення обладнання.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає позов щодо стягнення основного боргу, при цьому заперечує щодо розміру заявлених штрафних санкцій та вважає наявними підстави для їх зменшення, вказує, що позивачем не надано оцінку обставині введення в Україні воєнного стану як непереборної сили, що призвело до несвоєчасної сплати орендних платежів. Просить відмовити у стягненні штрафних санкцій у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, недоведеністю належними та допустимими доказами.

У відповіді на відзив позивач зазначає про безпідставність посилання на обставини введення воєнного стану як непереборної сили, оскільки згідно положень п. 4.2. протоколу №1/ТОВ01 погодження істотних умов Договору строк оплати Орендарем рахунку за замовленням № 92 від 05.01.2022 мав бути не пізніше 12.01.2022, тобто до введення воєнного стану в Україні.

Окрім того, позивач звертає увагу нараховані до стягнення 3% річних та інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України носять компенсаційний, а не штрафний характер. При цьому відсутні обґрунтовані причини в частині зменшення розміру неустойки, враховуючи, зокрема, що ступінь виконання основного зобов`язання рівний нулю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

29.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (Орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди обладнання №ОР/2021-118 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець передає, Орендар приймає в тимчасове оплатне користування обладнання (надалі по тексту - Обладнання), яке є об`єктом власності Орендодавця. Орендар використовує отримане за цим Договором Обладнання у власній господарській діяльності, дотримуючись вимог законодавства України та положень цього Договору.

Найменування Обладнання, його комплектність, технічні характеристики (інші особливості в разі необхідності), відновна вартість, ціна та строк оренди по кожній одиниці Обладнання, інші умови оренди зазначаються в Протоколі погодження істотних умов оренди (надалі - Протокол), який є невід`ємною частиною цього Договору, та який Сторони зобов`язуються підписувати в кожному випадку передачі в оренду Обладнання за цим Договором (п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 4.1. Договору початок перебігу строку оренди кожної одиниці Обладнання, зазначеного у Протоколі до цього Договору, за який нараховується орендна плата, відраховується з моменту передачі Обладнання за Актом прийому-передачі.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що Орендар повинен повернути Обладнання в день закінчення строку оренди, зазначеного в Протоколі до цього Договору, або у вимозі Орендодавця про повернення Обладнання у визначений строк, у визначених Договором випадках, в тому числі у випадку розірвання цього Договору.

Відповідно до п. 6.4. Договору якщо Обладнання за цим Договором було передано в оренду на невизначений строк згідно п. 4.3 даного Договору, оплата орендної плати здійснюється згідно умов вказаних у відповідному Протоколі, але не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітнім. У разі порушення строку сплати розмір ціни оренди одиниці обладнання за одиницю обчислення строку оренди збільшується в два рази з першого дня такого порушення і до моменту усунення такого порушення, або до моменту фактичного повернення обладнання.

В будь-якому разі Орендар зобов`язаний сплатити суму орендної плати за час фактичного користування Обладнанням протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Орендарем відповідної вимоги, або рахунку від Орендодавця, яку останній має право надіслати в будь-який час протягом всього строку оренди Обладнання.

Відповідно до п. 9.1. розділу 9 Договору за цим Договором Орендар несе наступну відповідальність:

- за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час такого прострочення, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (пп. 9.1.1.);

- за несвоєчасне повернення Орендарем орендованого Обладнання Орендодавцю за цим Договором, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю штрафні санкції у розмірі подвійної ставки орендної плати, встановленої Орендодавцем за добу користування Обладнанням згідно відповідного Протоколу до цього Договору, за кожний день прострочення повернення (пп. 9.1.2.).

- будь-яка відповідальність поза обсяги, викладені в цьому розділі Договору, виключається (пп. 9.1.10).

Згідно із п. 10.1. Договору сторони можуть бути звільнені від відповідальності в окремих випадках, які сталися незалежно від волі обох Сторін (обставини непереборної сили або форс-мажорні обставини).

До форс-мажорних обставин відносяться: війна і військові дії, повстання, епідемії, акти органів влади, які впливають на виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором, та усі інші пригоди та обставини, які Торгово-промислова палата України оголошує, як форс-мажорні обставини чи обставини непереборної сили (надалі - обставини) (п. 10.2. Договору).

Відповідно до п. 10.3. Договору сторона, яка підпала під вплив таких обставин, повинна негайно (протягом доби) у письмовій формі повідомити іншу Сторону про виникнення, вид та можливу подовженість дії обставин, які перешкоджають виконанню зобов`язань по даному Договору. Якщо ця Сторона вчасно не повідомить про настання вищевказаних обставин, передбачених в п. 10.2 даного Договору, вона звільняється від права посилатися на них, якщо тільки самі обставини перешкоджали відправленню такого повідомлення.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками Сторін. Даний Договір діє з дати його укладення та до 31.12.2021р. Умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку дії цього Договору, а в частині грошових зобов`язань Орендаря щодо сплати орендної плати та всіх інших зобов`язань по даному Договору - до повного виконання зобов`язань (п. 15.1. Договору).

Згідно Протоколу №1/ТОВ01 від 29.09.2021 погодження істотних умов договору оренди №ОР/2021-118 (Протокол) Орендодавець погоджується з дати підписання акту прийому-передачі Обладнання передати Орендарю в тимчасове оплатне користування Обладнання (модель С330D5, серійний номер G21I807858) строком на 30 діб, сума оренди одиниці Обладнання за термін строку оренди - 72 720 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Протоколу попередню оплату за оренду Обладнання у розмірі 100% суми оренди, яка вказана у п.2 Протоколу, в т.ч. ПДВ (20%), яку Орендар зобов`язаний сплатити не пізніше ніж за 1 (один) банківський день до дати початку оренди, згідно з п.1 Протоколу, на підставі виставленого Орендодавцем рахунку.

Наступні платежі за подовження терміну оренди здійснюються Орендарем на умовах 100% передплати за узгоджений Сторонами термін на підставі виставлених Орендодавцем рахунків, не пізніше ніж за 3 (три) банківських дні до моменту закінчення сплаченого терміну оренди (п. 4.2. Протоколу).

08.10.2021 Орендарем було отримано у строкове платне користування обумовлене протоколом Обладнання, що підтверджується обопільно підписаним Актом приймання-передачі №ТОВ001162.

Як стверджує позивач, в подальшому строк оренди продовжувався Сторонами згідно умов п. 4.5 Договору, за яким в разі продовження строку оренди Орендодавець виставляє відповідний рахунок на подовження, а Орендар зобов`язується сплатити таке подовження строку оренди у термін до моменту закінчення поточного строку оренди, або у інший термін, визначений відповідним протоколом оренди.

Так, спір у справі виник щодо несплати відповідачем оренди Обладнання за Договором у період з 17.01.2022 по 16.02.2022. При цьому факт перебування обладнання в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" у вказаний період на суму 72 720 грн підтверджується обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін Актом надання послуг №1232 від 16.02.2022.

Окрім того, попередньо відповідачу було виставлено рахунок на оплату по замовленню №92 від 05.01.2022 на суму 72 720 грн.

Доказів сплати за таким рахунком матеріали справи не містять та відповідне зобов`язання є простроченим з 13.01.2022 в силу п. 4.2. Протоколу. При цьому відповідач визнає позов в частині стягнення основного боргу з орендної плати в сумі 72 720 грн.

При визнанні відповідачем позову у відповідній частині, суд враховує таке.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник в повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідачем позов визнано частково у поданому відзиві на позовну заяву, який підписано керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" Ігорем Кізем, право якого на вчинення відповідної процесуальної дії не обмежено в силу посадового становища, що підтверджується відомостями з ЄДРЮОФОПГФ, таке визнання відповідає фактичним обставинам справи з урахуванням наявних доказів, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому визнання позову підлягає прийняттю господарським судом.

Окрім основного боргу з орендної плати, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 72720 грн - неустойки за порушення строку оплати; 3514,47 грн - 3% річних; 22985,18 грн - інфляційних трат; 9571,15 грн - пені та 33936 грн - неустойки за порушення строку повернення обладнання.

Слід зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" із вимогою про досудове погашення заборгованості вих. №281 від 10.05.2023, однак реагування відповідача на таку вимогу матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору оренди обладнання №ОР/2021-118 від 29.09.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до чч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Факт прострочення виконання грошового зобов`язання з орендної плати за Договором у період користування Обладнанням з 17.01.2022 по 16.02.2022 на суму 72720 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем визнається, внаслідок чого суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині стягнення 72720 грн основного боргу.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 72720 грн - неустойки за порушення строку оплати; 3514,47 грн - 3% річних; 22985,18 грн - інфляційних трат; 9571,15 грн - пені та 33936 грн - неустойки за порушення строку повернення обладнання.

Як встановлено фактичними обставинами справи, відповідач є боржником, що прострочив, позаяк не здійснив остаточний розрахунок на підставі виставленого Орендодавцем рахунку не пізніше ніж за 3 (три) банківських дні до моменту закінчення сплаченого терміну оренди (п. 4.2. Протоколу). Оскільки відлік строку оренди розпочався з 17.01.2022, то Орендар мав оплатити рахунок за замовленням №92 від 05.01.2022 не пізніше 12.01.2022, відповідно з 13.01.2022 зобов`язання є простроченим.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд з цим відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України №211 від 11.03.2020 по всій території України було введено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який скасовано з 24:00 год. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

Отже, строки нарахування пені, які встановлені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, є продовженими на період дії карантину.

Підпунктом 9.1. п. 9 Договору сторони погодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час такого прострочення, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" перерахунок пені за період прострочення з 13.01.2022 по 30.06.2022, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 13.01.2022 по 23.08.2023 на суму 72720 грн, судом встановлено, що розрахунок позивача щодо нарахування пені та 3% річних перебуває в межах розрахунку суду, тому дійшов висновку щодо задоволення позову повністю в частині вказаних складових заборгованості.

Поряд з цим обґрунтованість нарахування інфляційних втрат підтверджується в сумі 21645,31 грн, тобто на 1339,87 грн меншому розмірі, аніж заявлено позивачем.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення інфляційних втрат у встановленому судом розмірі - 21645,31 грн, відтак у стягненні 1339,87 грн інфляційних втрат слід відмовити як заявлених безпідставно.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 72720 грн неустойки за порушення строку оплати, то п. 6.4. Договору визначено, що у разі порушення строку сплати розмір ціни оренди одиниці обладнання за одиницю обчислення строку оренди збільшується в два рази з першого дня такого порушення і до моменту усунення такого порушення, або до моменту фактичного повернення обладнання.

Таким чином, зміна розміру ціни оренди у разі порушення строку сплати відповідно до п. 6.4. Договору за своєю правовою природою є неустойкою в силу приписів ст. 230 Господарського кодексу України та передбачає відповідальність Орендаря.

Поряд з цим відповідальність сторін визначена у розділі 9 Договору та у пп. 9.1.10. п. 9.1. сторони імперативно визначили, що будь-яка відповідальність сторін поза обсяги, викладені в цьому розділі Договору, виключається. При цьому добровільне, за згодою сторін, обмеження відповідальності щодо стягнення пені відповідає свободі договору і не суперечить положенням ЦК України, на відміну від ст.625 ЦК України, яка має пріоритет у застосування перед положеннями пп. 9.1.10. п. 9.1. Договору. Відтак, відсутні підстави для стягнення з відповідача 72720 грн неустойки за порушення строку оплати в силу п. 6.4. Договору, позаяк така відповідальність не передбачена розділом 9 Договору і про це сторони домовилися.

Крім того, пп. 9.1.2. п. 9.1. Договору сторони погодили, що за несвоєчасне повернення Орендарем орендованого Обладнання Орендодавцю за цим Договором, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю штрафні санкції у розмірі подвійної ставки орендної плати, встановленої Орендодавцем за добу користування Обладнанням згідно відповідного Протоколу до цього Договору, за кожний день прострочення повернення.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Орендар повинен повернути Обладнання в день закінчення строку оренди, зазначеного в Протоколі до цього Договору або у вимозі Орендодавця про повернення Обладнання у визначений строк, у визначених Договором випадках, в тому числі у випадку розірвання цього Договору.

Протоколом №1/ТОВ01 від 29.09.2021 погодження істотних умов договору оренди №ОР/2021-118 визначено строк оренди Обладнання, що становить 30 діб. Водночас позивач у позовній заяві сам засвідчує, що строк оренди неодноразово продовжувався сторонами згідно умов 4.5. Договору, за яким в разі продовження строку оренди Орендодавець виставляє відповідний рахунок на подовження, а Орендар зобов`язується сплатити таке подовження строку оренди у термін до моменту закінчення поточного строку оренди, або у інший термін, визначений відповідним протоколом оренди.

Якщо Обладнання за цим Договором було передано в оренду на невизначений строк, Орендар повинен повернути його Орендодавцю протягом 2 (двох) діб після відправлення такої вимоги Орендодавця про повернення Обладнання, або в більш тривалий строк, вказаний у такій вимозі. Вимога має бути направлена в письмовій формі шляхом поштового відправлення з описом вкладення (рекомендованим чи цінним листом) та/або передана особисто уповноваженій особі Орендаря (п. 5.2. Договору).

За обставин продовження строку оренди за обопільною згодою сторін, покладення відповідальності на відповідача як Орендаря за несвоєчасне повернення Обладнання відповідно до пп. 9.1.2. п. 9.1. Договору з урахуванням п. 5.2. Договору можливе було б у разі звернення позивача із відповідною вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58".

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення із відповідною вимогою до Орендаря, тому прострочення відповідача щодо повернення обладнання в даному випадку відсутнє, тому відсутні підстави для стягнення неустойки за порушення строку повернення обладнання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 72720 грн - неустойки за порушення строку оплати та 33936 грн - неустойки за порушення строку повернення обладнання.

З огляду на заперечення відповідача та заявлення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно з положеннями статті 233 ГК України, які також кореспондують зі змістом статті 551 ЦК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

З огляду на те, що у даному спорі із ряду заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування лише пені, вирішуючи питання про її зменшення, суд враховує правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що неустойка не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

Поряд з цим, враховуючи, що основне зобов`язання відповідачем не виконано, нарахована пеня становить лише 13% від основного зобов`язання, тому відсутні підстави вважати, що така пеня є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача, тому клопотання відповідача про її зменшення задоволенню не підлягає.

Окрім того, що доводів відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, то саме лише посилання про настання для Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" форс-мажорних обставин (введення в Україні воєнного стану як обставини непереборної сили) не ставить у пряму залежність неможливість виконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним Договором.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Такий же висновок підтримано КГС ВС у постанові від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Однак доказів прямого впливу введення воєнного стану в Україні на господарську діяльність відповідача, що мало наслідком неможливість виконання грошового зобов`язання, останнім не подано. При цьому слушними є доводи позивача, що прострочення відповідача виникло ще до введення в Україні воєнного стану, тому посилання на таку обставину є безпідставним.

Також суд акцентує увагу, що в силу п. 10.3. Договору можливість звільнення від відповідальності з підстав впливу непереборної сили передбачена лише у разі негайного повідомлення (протягом доби) у письмовій формі іншої сторони про виникнення, вид та можливу подовженість дії обставин, які перешкоджають виконанню зобов`язань по Договору. Водночас такого повідомлення відповідача матеріали справи не містять, що виключає можливість Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" посилатися на такі обставини в подальшому.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів щодо безпідставного стягнення неустойки за порушення строку оплати та за порушення строку повернення обладнання, а також внаслідок неправильного обрахунку інфляційних втрат.

З огляду на те, що відповідач частково визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про розподіл витрат на сплату судового збору за правилами ст. 129, ч. 1 ст. 130 ГПК України.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься в частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

В даному випадку відповідачем визнаний позов на суму 72720 грн до початку розгляду справи по суті, тому позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50 % сплаченого судового збору пропорційно частині визнаних позовних вимог, а саме в сумі 545,4 грн, на підставі ухвали суду. Сплачений судовий збір пропорційно суми відмовлених позовних вимог в розмірі 1619,93 грн залишається за Товариством з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" та в решті витрати на сплату судового збору в сумі 1066,37 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхово-будівельне управління - 58" (вул. Молодіжна, буд. 16, смт Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23211, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (вул. Маршала Тимошенко, б. 9, м. Київ, 04212, ) 72720 грн - заборгованості з орендної плати; 3514,47 грн - 3% річних; 21645,31 грн - інфляційних трат; 9571,15 грн - пені та 1066,37 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні з відповідача 72720 грн - неустойки за порушення строку оплати; 33936 грн - неустойки за порушення строку повернення обладнання та 1339,87 грн - інфляційних втрат відмовити, у зв`язку з чим судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1619,93 грн залишити за позивачем.

4. Згідно із приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 27 листопада 2023 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи.