ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. ОдесаСправа № 915/20/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі: Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 25 квітня 2023 (повний текст складено 05.05.2023)

у справі №915/20/22

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі: Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон

про: стягнення заборгованості в розмірі 83 129,64 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Мавродієва М.В.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (далі - позивач, АТ «Українська залізниця», Залізниця) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства Нібулон (далі - відповідач, ТОВ СП «Нібулон») заборгованості в розмірі 83 129,64 грн., з якої: 40 471,08 грн. збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №08090773 та 42 658,56 грн. збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №14090789 по Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №14291113/2020-001 від 24.03.2020 (в редакції від 27.08.2021 та який вводиться в дію 01.09.2021).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 та положення Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 21.11.2000 року №644, якими передбачено нарахування збору, порядок такого нарахування та сплати за затримку вагонів для накопичення власних вагонів з причин, що залежать від вантажовідправника. За твердженнями позивача, по причині відсутності у відповідача можливості формувати маршрутний поїзд у кількості 50 вагонів на власній під`їзній колії, у період з 06 по 07 вересня 2021 року по станції Кам`янець-Подільський Залізницією було надано ТОВ СП «Нібулон» послугу з накопичення вагонів перевізника на коліях загального користування станції накопичення, що засвідчено відповідними актами загальної форми ГУ-23. Крім того, аналогічне накопичення вагонів 52 вагонів відбувалось у період з 13 по 14 вересня 2021 року. Однак, відповідачем не було сплачено збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №08090773 у сумі 40 471,08 грн. з ПДВ та по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №14090789 на суму 42 658,56 грн. з ПДВ. При цьому, позивач наполягає на тому, що затримка вагонів на станційних коліях відбулась з вини відповідача, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ - накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення перевезення відправником. Залізниця вважає, що таке очікування оформлення перевізного документу відбулось внаслідок вини ТОВ СП Нібулон та є підставою для нарахувань за послуги щодо зберігання вантажу.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2023 у справі №915/20/22 (суддя М.В. Мавродієва) у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Південно-Західна залізниця відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виходячи з умов Договору №40-14291113/2020-0001 та матеріалів даної справи, між сторонами склались спеціальні правовідносини з перевезення вантажів, а саме: перевезення маршрутним потягом, який відповідає установленій довжині та прямує на одну станцію призначення, а тому, метою відповідача при замовленні спеціальної послуги було саме накопичення вагонів для формування маршрутного поїзда кількістю у 50 вагонів.

При цьому, суд виходив з того, що правовідносини з накопичення маршрутного поїзду з 50 вагонів з вантажем мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником, що в своє чергу є предметом окремої послуги (Додаток №1-4 до Договору), а отже, вагони не могли бути відправлені не тому, що відсутні документи, а тому що не сформовано 50 вагонів (маршрут).

Таким чином, на переконання суду першої інстанції, сама по собі процедура накопичення вагонів апріорі передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзду, на що позивач надав свою згоду шляхом укладання з відповідачем відповідного Договору та Додатку №1-4 до нього.

Водночас місцевий господарський суд звернув увагу на те, що ТОВ СП Нібулон не було допущено порушення умов Договору та нормативних актів при оформленні маршрутного потягу однією накладною з відомістю вагонів що перевозяться маршрутом. Суд зазначив, що оформлення окремих накладних на кожну партію вагонів з маршрутного потягу, або оформлення одного документу на весь маршрутний потяг, жодним чином не впливає на строки відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу у 50 вагонів з вантажем.

Також судом зауважено, що умовами Договору встановлено, що Актом загальної форми ГУ-23 фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, при цьому, у самих Актах зазначено, що вагони простоюють в очікуванні перевізного документу та накопичення маршруту, а тому у даних спірних правовідносинах Акт форми ГУ-23 не є документом, що засвідчує вину вантажовідправника, тобто відповідача, стосовно затримки вагонів.

Окремо судом першої інстанції вказано, що умовами п.п.9.2, 9.3 Додатку №1-4 передбачена сплата платежів, пов`язаних з затримкою вантажу на шляху прямування (за затримку вагонів Змовника та затримку вагонів Перевізника). При цьому, обов`язковим елементом встановленим для застосування п.п.9.2, 9.3 є затримка з вини Замовника. Однак, період затримки вагонів на шляху прямування з вини замовника не є тотожнім періоду накопичення рухомого складу, передбаченого п.9.1.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що підстави для нарахування збору за зберігання вантажу відсутні, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2023 у справі 915/20/22 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи та наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця.

Зокрема, позивач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції, що процедура накопичення вагонів сама по собі передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда (у даному випадку 50 вагонів), на що Залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем вказаного Договору, оскільки при виконанні Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом сторонами використовуються Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, а звідси слідує, що сторони використовують і Правила Зберігання вантажів, затвердженні цим же наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, без виконання вимог яких не можливе надання Замовнику послуг з перевезення вантажів. Водночас, згідно вимог п. 9 Правил, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується Актом загальної форми ГУ - 23.

При цьому, апелянт вказує, що Акт загальної форми ГУ 23 у даному випадку засвідчує час затримки вагонів відповідача на коліях загального користування, пов`язаний з оформленням вантажу, після забирання їх з місць навантаження/вивантаження. Даними Актами засвідчені обставини для нарахування за час затримки збору за зберігання вантажу.

На переконання Залізниці, затримка вагонів на коліях загального користування відбулась саме з вини відповідача, який не надав основний для перевезення документ - накладну, відразу після забирання вагонів з вантажем з під`їзної колії відповідача, а продовжував формувати маршрутний поїзд на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення документів перевезення відправником.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українська залізниця в особі: Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2023 у справі №915/20/22 та вирішено розгляд вказаної апеляційної скарги здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

11.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство Нібулон надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач не погоджується з доводами останньої, вважає її необґрунтованої та просить суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ СП «Нібулон» повністю дотримано умови Договору щодо оформлення маршрутного потягу, а накопичення вагонів з вантажем в даному випадку відбувається в рамках договірних відносин, а тому не може кваліфікуватися як «матеріальна відповідальність» та не має такого елементу як «вина» відправника.

ТОВ СП «Нібулон» наголошує на тому, що затримка вагонів під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки цілком відповідає умовам укладеного договору, який передбачає надання спеціальних послуг,а тому твердження апелянта стосовно наявності вини відповідача в простої вагонів є безпідставним.

Стосовно Актів загальної форми ГУ - 23 відповідач вказав, що в умовах Договору, що регулює спеціальну послугу, та відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами та контейнерами, сторонами узгоджено, що в Актах загальної форми ГУ - 23 лише фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, що, в свою чергу, є предметом послуги «накопичення вагонів з вантажем у кількості 50 вагонів маршрутний поїзд», оскільки вказаний Акт відображає час, за який сплачується тариф. Отже, позивач, не враховуючи на запропоновані ним же умови Договору, трактує загальні підстави, визначені для укладення Актів загальної форми ГУ - 23, на свою користь, незважаючи на те, що у даному випадку Акти зазначеної форми не є документами, що засвідчують вину вантажовідправника, тобто відповідача, стосовно затримки вагонів.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що перебування вагонів на станції не викликано «затримкою оформлення документів», а є свідомою дією обох сторін щодо «накопичення» маршрутного поїзду, що, в свою чергу, є предметом договірної послуги з боку позивача, оскільки до моменту повного виконання зобов`язань - формування 50 вагонів, маршрутний поїзд не може бути відправлений, а тому відсутня протиправна поведінка або вина будь-якої із сторін, оскільки виконувались умови Договору.

25.07.2023 (з урахуванням клопотання відповідача від 07.08.2023) до суду апеляційної інстанції від ТОВ СП «Нібулон» надійшло клопотання про долучення доказів, у якому відповідач просить суд долучити до матеріалів справи №915/20/22 висновок експерта від 17.07.2023 №02/07 за результатами проведення судової економічної експертизи.

Мотивуючи заявлене клопотання відповідач зазначив, що предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми збору за зберігання вантажу. 30.05.2023 між ТОВ СП «Нібулон» та експертом Машиніченком О.А. укладено договір про надання послуг №ЕКСП-1/05, згідно із пунктом 1.1. якого виконавець зобов`язався надати послуги з проведення судової економічної експертизи та надати висновок експерта. На виконання умов договору та за результатами проведеної експертизи експертом підготовлено висновок №02/06-23 від 17.07.2023.

При цьому відповідач зазначив, що з урахуванням того, що вказаний висновок експерта №02/06-23 підготовлено 17.07.2023, у ТОВ СП «Нібулон» не було можливості надати цей висновок разом із відзивом до суду першої інстанції, оскільки станом на момент подачі відзиву його не існувало, що об`єктивно унеможливлювало його подання у строк, встановлений судом на подання відзиву, з огляду на що просив Південно-західний апеляційний господарський суд поновити строк на подання вказаного доказу.

27.07.2023 від Регіональної філії Південно-Західна залізниця до суду надійшли заперечення щодо залучення до матеріалів справи висновку експерта від 17.07.2023 №02/06-23.

Розглянувши вищенаведене клопотання ТОВ СП «Нібулон», судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи положення ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, всі докази повинні бути подані відповідачем разом із відзивом, або будь-якими запереченнями, до суду першої інстанції, а у випадку неможливості подати докази у зазначений строк, відповідач повинен повідомити про це суд та зазначити про підстави, які заважають йому надати такі докази.

Водночас, межі перегляду в суді апеляційної інстанції передбачено у ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, апеляційний перегляд повинен здійснюватися з урахуванням тих документів, які були наявні у матеріалах справи на час постановлення оскаржуваного рішення, і які суд першої інстанції мав можливість дослідити та оцінити.

Разом з цим, частиною 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - відповідача).

При цьому за імперативним приписом ч. 4 ст. 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №46/603.

Південно-західний апеляційний господарський суд, оцінивши доводи відповідача щодо прийняття додаткових доказів, дійшов висновку, що наведені ним причини неподання доказів до суду першої інстанції не є тим винятковим випадком, який об`єктивно унеможливив своєчасне вчинення цієї процесуальної дії в суді першої інстанції.

Крім того, відхиляючи заявлене відповідачем клопотання про залучення нових доказів, суд апеляційної інстанції враховує, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Близька за змістом правова позиція послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19, від 03.11.2021 у справі № 915/951/20.

Таким чином, відсутність існування наданого відповідачем доказу станом на момент прийняття рішення господарським судом першої інстанції виключає прийняття апеляційним судом вказаного доказу, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає до розгляду в якості доказу копію висновку експерта №02/06-23 від 17.07.2023, але долучає до матеріалів справи.

Апеляційний суд зазначає, що справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції), тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з незалежних від суду причин, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники; урахуванням принципу незмінності складу суду; враховуючи перебування суддів апеляційної колегії у відпустках, а також - з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги та забезпечення належного судового захисту.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

26.06.2020 ТОВ СП "Нібулон" в порядку, встановленому ст. 634 Цивільного кодексу України, направило АТ "Українська залізниця" заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №14291113/2020-001 від 24.03.2020. Вказана заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020 (т. 1 а.с. 62).

У то же день, 26.06.2020 АТ «Українська залізниця» (Перевізник) направлено ТОВ СП "Нібулон" (Замовник) інформаційне повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТОВ СП «Нібулон» пропозиції (акцепт) укладення вищенаведеного договору та повідомило про присвоєння Замовнику кодів відправника/одержувача - 8496, платника - 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером. Також повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору (т. 1 а.с. 63).

За умовами п. 1.1 вказаного Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (в редакції, що оприлюднено 27.08.2021 та яка вводиться в дію 01.09.2021) (надалі Договір) предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі-послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п.1.2 Договору при виконанні Договору сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:

- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут залізниць України);

- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082 (далі - Правила перевезення вантажів);

- Правила планування перевезень вантажів (статті 17-21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за №1030/7318 (далі - Правила планування перевезень вантажів);

- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 (далі - Правила користування вагонами);

- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (далі - Збірник Тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно);

- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС);

- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ).

У п. 1.3 Договору сторони погодили, що наведені нижче визначення вживаються в Договорі в такому значенні, зокрема:

- контейнерний поїзд-поїзд, сформований з вантажних вагонів, в які завантажено не менше 50 контейнерів у 20-футовому еквіваленті;

- ЕПД - електронний перевізний документ;

- маршрутна відправка - партія вантажу за однією накладною, яка відповідає ваговій нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені Перевізником;

- маршрутний поїзд - вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення Замовником, який відповідає установленій Перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами;

- перевезення - послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до п. призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому Договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно;

- первинні документи - документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, інші;

- послуги, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажів - послуги, що надаються Перевізником Замовнику згідно з Договором (додатків до нього), у т.ч. на підставі окремої заявки Замовника;

- розрахункові документи - документи, що відображають розрахунки між Сторонами та формуються на підставі первинних документів.

Згідно з п. 1.4 Договору надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п. 2.1 Договору Замовник зобов`язаний, зокрема:

- надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення (п. 2.1.1);

- сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника; (п. 2.1.4);

- відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.5);

- у строки, встановлені розділом 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника - підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п. 2.1.7).

В свою чергу, за умовами п.п. 2.3.2, 2.3.5 договору Перевізник зобов`язаний:

- приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника, згідно інформації розміщеної у системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів;

- складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розділом 4 Договору, щодо нарахування сум платежів.

Відповідно до п. 3.1 Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Згідно з п. 3.4 Договору Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях не загального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника.

Відповідно до п.13 Договору невід`ємною частиною останнього є додатки, зокрема:

- Додаток 1-1 Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами;

- Додаток 1-4 Умови накопичення вагонів (далі Додаток №1-4).

Згідно з п.1 Додатку №1-4, на окреме замовлення Перевізник надає послуг и Замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів Перевізника та / або вагонів Замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів).

Відповідно до п. 2 Додатку №1-4, станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

Для організації накопичення вагонів Замовник направляє для погодження Перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду Перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення Замовника, Перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову (п.3 Додатку №1-4).

За умовами п.4 Додатку №1-4, в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, Замовник щомісячно надає Перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.

На станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення (п.5 Додатку №1-4).

Відповідно до п.6 Додатку №1-4, початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику.

Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагону Перевізником (п. 7 Додатку №1-4).

Згідно з п.8 Додатку №1-4, час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

У п.9 Додатку №1-4 встановлено, що за послугу з накопичення вагонів Замовник сплачує:

- плату за вільним тарифом Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (п.9.1);

- за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (п.9.2);

- за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору (9.3).

Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення Замовнику не нараховується.

Відповідно до п.10 Додатку №1-4, нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги.

Пунктом 13.1 Договору встановлено, що у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту Договору.

За твердженням ТОВ СП Нібулон, останнє не має власних потужностей для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів на власній території, у зв`язку з цим між ПАТ Українська залізниця та ТОВ СП Нібулон (Користувач) 23.10.2018 було укладено Договір №2362 про подачу та забирання вагонів при станції Кам`янець-Подільський регіональної філії Південно-Західна залізниця Хмельницька область зі строком дії до 23.10.2023 (далі - Договір №2362).

Відповідно до умов п.1 Договору №2362 згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить користувачу, та примикає до станції Кам`янець-Подільський регіональної філії Південно-Західна залізниця через стрілку №85 до колії №24 і обслуговується локомотивом залізниці.

Межею під`їзної колії є знак Межа під`їзної колії, який встановлено навпроти граничного стовпчика стрілочного переводу №85.

Згідно п.6 Договору №2362 вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях навантаження. Здача вагонів проводиться: на місцях навантаження. Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, не більше 14 одиниць.

У відповідності до п.8 Договору №2362 приймання вагонів при забиранні їх залізницею здійснюється на місцях навантаження вагонів, з під`їзної колії вагони повертаються групами в такій самій кількості, в якій подавалися. Допускається приймання вагонів меншими групами при погодженні з черговим по станції, а також при їх поверненні наприкінці облікової доби.

Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачі вагонів на під`їзну колію до моменту отримання Залізницею повідомлення Користувача про готовність вагонів до забирання (п.10 Договору №2362).

Відповідно до п.15 Договору №2362, користувач несе відповідальність за схоронність рухомого складу і контейнерів згідно із ст.124 Статуту залізниць України з дотриманням ДСТУ ГОСТ №22235:2015.

Матеріалами справи підтверджується, що протягом 06-07 вересня 2021 року на станції «Кам`янець-Подільський» ТОВ СП Нібулон проводив навантаження 50 вагонів у складі одного маршрутного поїзду, які надалі слідували по маршрутній відправці №32128803 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-Вантажний.

Накопичення вагонів партіями на станції «Кам`янець-Подільський» проводилось на коліях станції (коліях загального користування), що засвідчено актами загальної форми ГУ-23, а саме:

- на 1 групу з 14 вагонів - акти загальної форми №2238 від 07.09.2021 (час початку затримки: 07.09.2021 о 05:10), №2248 від 07.09.2021 (час закінчення затримки: 07.09.2021 о 19:10);

- на 2 групу з 14 вагонів - акти загальної форми №2240 від 07.09.2021 (час початку затримки: 07.09.2021 о 10:00), №2249 від 07.09.2021 (час закінчення затримки: 07.09.2021 о 19:10);

- на 3 групу з 14 вагонів - акти загальної форми №2244 від 07.09.2021 (час початку затримки: 07.09.2021 о 14:20), №2250 від 07.09.2021 (час закінчення затримки: 07.09.2021 о 19:10).

Опис обставин, що викликали складання актів: затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження. Дані вагони простоюють в очікуванні оформлення відправницького маршруту (оформлення документа та накопичення маршрута).

Акти підписано представником відповідача без зауважень.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем о 19 год. 04 хв. 07.09.2021 надано перевізнику перевізний документ (накладну) №32128803, про що свідчить електронний підпис у графі №55 вказаної накладної фахівця по відвантаженню Лебедя В.В. Перевізний документ (накладна) прийнятий Залізницею 07.09.2021 о 19 год. 37 хв., що підтверджується електронним підписом товарного касира в графі №38.

Також із накладної №32128803 від 07.09.2021 вбачається, що відповідач на станції «Кам`янець-Подільський» провів навантаження 50 вагонів, зокрема, і вагонів, вказаних у актах загальної форми від 07.09.2021 №2238, №2240, №2244, №2248, №2249, №2250, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажний.

На підставі актів загальної форми від 07.09.2021 №2248, №2249, №2250, позивачем нараховано відповідачу плату за зберігання вантажів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 №08090773 від 09.09.2021 на загальну суму 33725,90 грн. без ПДВ.

Накопичувальну картку №08090773 від 09.09.2021 підписано вантажовласником ТОВ СП Нібулон із зауваженнями наступного змісту: Кошти нараховано неправомірно, так як було сплачено за накопичення маршруту згідно Додатку 1-4 Договору про надання послуг.

Згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 №08090773 від 09.09.2021 позивачем нараховано відповідачу збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 33725,90 грн. без ПДВ.

Крім того, судами встановлено, що аналогічно накопичення вагонів 13-14 вересня 2021 року на станції «Кам`янець-Подільський» підтверджується актами загальної форми ГУ-23, а саме:

- акти загальної форми №2320 від 13.09.2021 (час початку затримки 14 вагонів 13.09.2021 о 19:20), №2329 від 14.09.2021 (час закінчення затримки 14 вагонів 14.09.2021 о 15:05);

- акти загальної форми №2323 від 14.09.2021 (час початку затримки 14 вагонів 14.09.2021 о 02:20), №2330 від 14.09.2021 (час закінчення затримки 14 вагонів 14.09.2021 о 15:05);

- акти загальної форми №2326 від 14.09.2021 (час початку затримки 14 вагонів 14.09.2021 о 09:40), №2331 від 14.09.2021 (час закінчення затримки 14 вагонів 14.09.2021 о 15:05).

Опис обставин, що викликали складання актів: затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження. Дані вагони простоюють в очікуванні оформлення відправницького маршруту (оформлення документа та накопичення маршрута).

Акти підписано представником відповідача без зауважень.

Матеріали справи свідчать, що після накопичення групи 52 власних вагонів з вантажем на коліях загального користування станції відправлення «Кам`янець-Подільський», ТОВ СП Нібулон (вантажовідправником) була оформлена накладна від 14.09.2021 №32233462 на відправлення цієї групи вагонів. Електронний підпис у графі №55 вказаної накладної фахівця по відвантаженню Лебедя В.В. проставлений 14.09.2021 о 14 год. 58 хв.,

Відповідно до накладної №32233462 АТ «Українська залізниця» прийняла до перевезення маршрутний поїзд у кількості 52 залізничних вагонів, які надалі слідували по маршруту «Кам`янець-Подільський» - «Миколаїв-вантажний», 14.09.2021 о 16 год. 16 хв., що підтверджується електронним підписом товарного касира в графі №38.

Судами також встановлено, що відповідно до накладної №32233462 від 14.09.2021 відповідач на станції «Кам`янець-Подільський» провів навантаження 52 вагонів, зокрема і вагонів вказаних в актах загальної форми від 13.09.2021 №2320, від 14.09.2021 №2329, №2323, №2330, №2326, №2331, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажний.

На підставі актів загальної форми від 14.09.2021 №2329, №2330, №2331, позивачем нараховано відповідачу плату за зберігання вантажів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 №14090789 від 14.09.2021 на загальну суму 35548,80 грн. без ПДВ.

Накопичувальну картку №14090789 від 14.09.2021 підписано вантажовласником ТОВ СП Нібулон із зауваженнями наступного змісту: Кошти нараховано неправомірно, так як було сплачено за накопичення маршруту згідно Додатку 1-4 Договору про надання послуг.

Згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 №14090789 від 14.09.2021 позивачем нараховано відповідачу збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 35548,80 грн. без ПДВ.

Відповідачем сплачено збір за накопичення таких вагонів на коліях загального користування по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 №08090773 від 09.09.2021 та №14090789 від 14.09.2021, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.

Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №08090773 від 09.09.2021 на загальну суму 33725,90 грн. без ПДВ (40471,08 грн. з ПДВ) та по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №14090789 від 14.09.2021 на загальну суму 35548,80 грн. без ПДВ (42658,56 грн з ПДВ), виконаний позивачем на підставі п.2.1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, виходячи зі ставки плати в розмірі 4 грн. за одну тонну вантажу за кожну добу із застосуванням коефіцієнту 3,023 грн. згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 16.08.2021 №0005/ЦМ.

Позивач вважає, що неспроможність відповідача швидко сформувати маршрутну відправку стала причиною тривалого перебування вантажу на станційних коліях протягом 06-07 та 13-14 вересня 2021 року і, як наслідок, проведених позивачем нарахувань за надані послуги зберігання вантажу на коліях загального користування.

22.11.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію №ДН-301-08/971, в якій просив терміново розрахуватись за заборгованістю у загальній сумі 83129,64 грн. (40471,08 грн. + 35548,80 грн.) з ПДВ.

Позивач вказує, що відповідачем претензія залишена без відповіді та без задоволення.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив нараховану плату за зберігання вантажів по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №08090773 від 09.09.2021 на загальну суму 33725,90 грн. без ПДВ (40471,08 грн. з ПДВ) та по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №14090789 від 14.09.2021 на загальну суму 35548,80 грн. без ПДВ (42658,56 грн. з ПДВ), Залізниця звернулась з відповідним позовом до господарського суду.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

За змістом ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України).

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України).

Разом з цим, права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Постановою Кабінету міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України (далі-Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

У ст. 71 Статуту залізниць зазначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Предметом даного спору є правовідносини, які виникли під час «маршрутного перевезення» при застосуванні послуги щодо накопичення вагонів, яке передбачено укладеним між сторонами Договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001.

Відповідно до п.2 Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №565/6853, маршрутом відправника (далі - маршрут) уважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.12.1996 №411 та зареєстрованих у Мінюсті України 25.02.1997 за №50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.

Судова колегія вказує, що виходячи з вищезазначеного, умов Договору №40-14291113/2020-001 та матеріалів даної справи, між сторонами склались спеціальні правовідносини з перевезення вантажів, а саме: перевезення маршрутним потягом, який відповідає установленій довжині та прямує на одну станцію призначення.

Як зазначалось вище, пунктом 13.1 вказаного Договору встановлено, що у випадку, якщо додатками до Договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору.

Договір №40-14291113/2020-001 від 25.02.2020 має спеціальні умови, що відносяться до «окремих послуг», що унормовано, зокрема, Додатком №1-4 до Договору, і які є відмінними від загальних умов перевезень внаслідок своєї специфіки і сутті операцій - «накопичення вагонів з вантажем».

Додаток №1-4 до Договору є невід`ємною частиною останнього.

Виходячи з приписів Додатку №1-4 «Умови накопичення вагонів» до Договору, при перевезенні вантажу маршрутними відправками та відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить відповідачу, навантажені вагони затримуються на коліях станції.

Судом встановлено, що ТОВ СП Нібулон не має власних потужностей для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів на власній території, а тому, саме для отримання послуги з накопичення вагонів відповідач скористався передбаченими Договором відповідними можливостями.

Водночас, для проведення навантаження зернових вантажів на під`їзній колії ТОВ СП «Нібулон» між сторонами був укладений Договір про подачу та забирання вагонів - №2362.

Суд враховує, що згідно з п.6 Договору про подачу та забирання вагонів загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колією однією групою, становить не більше 14одиниць.

Отже, з урахуванням приписів Додатку №1-4 до Договору та умов Договору №2362, у даному випадку метою позивача, при замовленні спеціальної послуги, було саме накопичення вагонів для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів.

Тобто, сама по собі процедура накопичення вагонів апріорі передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, на що Залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем Договору.

Так, ТОВ СП Нібулон на коліях станції «Кам`янець-Подільський» (коліях загального користування), проводило наступне накопичення вагонів:

07.09.2021 - першу партію (по 14 шт.) вагонів на відправку подано на станційній колії о 05 год. 10 хв., другу - о 10 год. 00 хв., третю - о 14 год. 20 хв., четверту - о 19 год. 20 хв.

Таким чином, Перевізник надав Замовнику, згідно Договору послугу з накопичення вагонів, за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний» та за попередньою заявкою, без отримання якої Замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд.

В свою чергу, Замовник отримав вказану послугу з накопичення вагонів, оскільки 07.09.2021 в період з 05 год. 10 хв. по 19 год. 04 хв., фактично сформовано маршрутний поїзд, проведено навантаження вагонів та оформлено перевізний документ (накладну), за що відповідачем було сплачено відповідні платежі, які визначені у п.9 Додатку №1-4 до Договору.

Інших платежів послуга «накопичення вагонів» не передбачає.

Аналогічно, за накладною №32233462 першу партію вагонів на відправку подано на станційні колії 13.09.2021 о 19 год. 20 хв., другу - 14.09.2021 о 02 год. 20 хв., третю - 14.09.2021 о 09 год.40 хв., четверту 14.09.2021 о 15 год. 05 хв. Перевізний документ - накладну №32233462 надано перевізнику 14.09.2021 о 14 год. 58 хв., що підтверджується електронним підписом ЕЦП Лебідя Володимира Васильовича в графі №55 накладної.

З огляду на матеріали справи вбачається, що ТОВ СП «Нібулон» погоджується із нарахованою Залізницею платою за накопичення вагонів на станції «Кам`янець-Подільський», однак, відповідач заперечує проти нарахованої суми збору за зберігання вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свою позицію посиланням на п.п. 8, 9 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082 (далі Правила №644), якими врегульовані порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу.

Пунктом 5 Правил №644 встановлено, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 3 зазначених Правил, для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення через вину відправника, складаються акти загальної форми.

Згідно п.8 Правил №644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.

Приписами п. 9 Правил №644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил №644 нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).

Позивач наполягає на тому, що існує факт затримки вагонів з вини клієнта, який не надав з першою партією вагонів основний для перевезення документ - накладну, а продовжував формувати маршрут на коліях загального користування, а тому простій вагонів відбувся в очікуванні оформлення перевезення відправником.

Залізниця вважає, що таке очікування оформлення перевізного документу відбулось внаслідок вини ТОВ СП Нібулон та є підставою для нарахувань за послуги щодо зберігання вантажу. Вказане накопичення вагонів засвідчено актами загальної форми ГУ-23, що повністю узгоджується з вимогами п.п.5-8 Додатку №1-4 до Договору.

Вказане накопичення вагонів засвідчено актами загальної форми ГУ-23, що повністю узгоджується з вимогами п.п. 5-8 Додатку №1-4 до Договору.

У даному контексті слід зазначити, що сама по собі процедура «накопичення вагонів» передбачає перебування окремих вагонів (порожніх/з вантажем) протягом певного часу, обумовленого обома сторонами, на коліях Залізниці з метою формування маршрутного поїзда (48 вагонів), на що саме Залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем Договору та Додатку №1-4.

Відтак, відповідна затримка вагонів під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки цілком відповідають умовам укладеного сторонами Договору, який передбачає надання спеціальних послуг.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень позивача стосовно наявності вини відповідача в простої вагонів з огляду на те, що затримка вагонів відбулась з причин простою вагонів в очікуванні оформлення перевізних документів з боку ТОВ СП Нібулон на маршрут.

Судова колегія звертає увагу на п.1.3. Договору, відповідно до якого маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами, однак зауважує, що:

- статтею 23 Статуту надано право оформлення однієї накладної на маршрут або групу вагонів, при перевезенні масових вантажів, на зворотному боці якої зазначаються для кожного вагона маса вантажу і кількість місць;

- пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644) встановлено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989);

- якщо вантажі мають одне найменування, приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу, то таки вантажі маршрутом або групою вагонів приймаються до перевезення за одним перевізним документом (п.6.1. Правил оформлення перевізних документів).

У накладній №32128803 в графі 29 проставлена відмітка в розділі «групова/маршрутна відправка». В графі 19 вказано «Загальна кількість вагонів - 50. Відповідно Додатку №3 до Правил оформлення перевізних документів в графі 64 вказується номер маршруту. Відправником зазначено найменування відправки «пшениця».

Аналогічно у накладній №32233462 в графі 29 проставлена відмітка в розділі «групова/маршрутна відправка». В графі 19 вказано «Загальна кількість вагонів - 52. Відповідно Додатку №3 до Правил оформлення перевізних документів в графі 64 вказується номер маршруту. Відправником зазначено найменування відправки «насіння олійних культур».

Відтак, ТОВ СП Нібулон» повністю дотримано умови Договору та вказаних нормативних актів щодо оформлення маршрутного потягу однією накладною з відомістю вагонів що перевозяться маршрутом.

При цьому, оформлення / не оформлення окремої накладної на кожну партію вагонів з маршрутного потягу, або одного документу на весь маршрутний потяг, жодним чином не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 50 вагонів / 52 вагонів з вантажем.

Накопичення вагонів з вантажем (маршрут) в даному випадку відбувається в рамках договірних відносин (є предметом послуги за яку сплачується тариф), отже не може кваліфікуватись як «матеріальна відповідальність» та не має такого елементу як «вина» відправника.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що оскільки спірні правовідносини врегульовані Додатком №1-4 до Договору, який є невід`ємною частиною Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та визначає умови організації накопичених вагонів, не підлягає застосуванню і п. 2.1.5 Договору (згідно з яким Замовник зобов`язаний відшкодувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від Перевізника.

Також, з огляду на зміст та умови укладеного між сторонами Додатку №1-4 до Договору, безпідставним є також застосування до спірних правовідносин сторін п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 року №644 (із змінами та доповненнями), на приписи якого (як на підставу правомірності спірних нарахувань) посилається позивач, зазначаючи, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від Залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Судова колегія наголошує, що «очікування накопичення маршруту до 50 / 52 вагонів» і «очікування оформлення перевезення» - це різні, не тотожні речі. Як зазначалось вище, вагони з маршрутного поїзду не будуть відправлені поки не буде сформований повний обсяг маршрутного поїзду, навіть якщо буде оформлено не одним перевізним документом а декількома (п. 1.3. Договору).

Крім того, п. 9 Правил №644 застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення, причиною затримки/невідправлення якого є «очікування оформлення документів». Відтак, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.

Однак, у даному випадку перебування вагонів на станції не викликано «затримкою оформлення документів», а є свідомою дією обох сторін щодо «накопичення» маршрутного поїзда, що в свою чергу, є предметом договірної послуги з боку позивача, оскільки до моменту повного виконання зобов`язань - формування 50 / 52 вагонів, маршрутний поїзд не може бути відправлений.

Правовідносини з «накопичення маршрутного поїзду з 50 / 52 вагонів з вантажем» мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона Перевізником (п.п. 6, 7 Додатку №1-4 до Договору), що в своє чергу є предметом окремої послуги (Додаток №1-4 до Договору), а отже, вагони не могли бути відправлені не тому, що відсутні документи, а тому що не сформовано 50 / 52 вагонів (маршрут).

Враховуючи наведене, судовою колегією також відхиляється довід скаржника про те, що у даному випадку саме Акти загальної форми ГУ-23, які фіксують час початку та час закінчення накопичення вагонів, у відповідності до умов Договору та Додатку до нього, є підставою для матеріальної відповідальності відповідача, оскільки в умовах спірних спеціальних правовідносин, які виникли між сторонами, вказані Акти форми ГУ-23 лише здійснюють роль документування часу перебування вагонів на коліях Перевізника, а не належним доказом вини Замовника з огляду на те, що у даному випадку, у зв`язку із формуванням потягу, Замовник не може передбачити період такого формування. Водночас фіксування часу перебування вагонів на коліях загального користування у даному випадку є предметом послуги «накопичення вагонів з вантажем до 50 / 52 вагонів - маршрутний поїзд», оскільки вказаний Акт відображає час, за який сплачується тариф.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що судом попередньої інстанції було надано скаржникові вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2023 у справі №915/20/22 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі: Регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця без задоволення.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.04.2023 у справі №915/20/22 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.