ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року Справа № 915/754/21(915/1462/23)

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи

за позовом: Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; адреса електронної пошти: ; )

до відповідача: Приватного підприємства "Укрбудсервіс і Ко" (55001, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Южноукраїнськ, вул. Європейська, 19-В, кімн. 16, )

про стягнення заборгованості,

У с т а н о в и в:

Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 03/1071 від 12.09.2023 про стягнення з Приватного підприємства "Укрбудсервіс і Ко" заборгованість за Договором №03/46Ф від 18.12.2019 про надання послуг з постачання теплової енергії у сумі 32950,55 грн, з яких: заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2020 року включно в сумі 16173,76 грн, інфляційні нарахування на суму боргу за весь час прострочення 13927,66 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 2849,13 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено обставини невиконання боржником зобов`язань за Договором №03/46Ф від 18.12.2019 про надання послуг з постачання теплової енергії щодо оплати наданих послуг.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1462/23 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 22.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами, встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Системний аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми цього Кодексу мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Так, норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.08.2021 (суддя Ржепецький В.О.) відкрито провадження у справі № 915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, ідентифікаційний код 31948866). 01.09.2021 здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство останнього.

Враховуючи зазначене, даний спір підлягає розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, ідентифікаційний код 31948866) в порядку, встановленому КУзПБ, за правилами виключної підсудності та за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 16. Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20.08.2019, АСДС може автоматично формуватися номер провадження судової справи, необхідний для діловодства відповідного суду. У разі розгляду по суті в межах справ про банкрутство позовних заяв, заяв, такій справі присвоюється єдиний унікальний номер справи про банкрутство та в дужках зазначається єдиний унікальний номер справи.

Таким чином, справі №915/1461/23 присвоєно номер 915/754/21(915/1462/23).

Відзивом від 16.10.2023 відповідач позовні вимоги не визнає, просить у задоволені позову відмовити.

Заперечення обґрунтовано наступним:

борг перед підприємством існував в розмірі 16 173,76 грн станом на 01.09.2022 року, що підтверджується актом звірки від 01.09.2022 року. Згідно повідомлення про відступлення права на вимоги вих.№ 348 від 03.10.2022 року проведено залік з ПП «Укртехсервіс» на суму 16 173,76 грн. Відповідно до акту звірки станом на 01.01.2023 року заборгованості не існує;

в порушення ст.201.10 Податкового Кодексу України КП "ТВКГ" починаючи з 2022 року не реєструвало податкові накладні. Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податковий кредит в розмірі 2 695, 63 грн. станом на 16.10.2023 року не зареєстровано;

системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19).

Відповіддю на відзив від 20.10.2023 позивач у повному обсязі не погоджується з доводами відповідача.

Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі та вважає, що відповідач помилково вважає виникнення податкового кредиту з моменту виписки рахунку за спожиті комунальні послуги. При касовому методі податкового обліку, який застосовує КП "ТВКГ", дата виникнення податкового зобов`язання визначається як дата зарахування (отримання) коштів на поточний рахунок, а в разі не сплати рахунків, податкове зобов`язання відсутнє. Позивач зазначає, що між сторонами не було укладено договору про проведення взаємозаліку на суму 16 173,76 грн, на яку відповідач посилається в акті звірки розрахунків, та взаємозалік не проводився. У зв`язку з тим, що 31.08.2021 ухвалою господарського суду Миколаївської області відкрито провадження у справі про банкрутство КП «ТВКГ», якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 31.08.2021, КП «ТВКГ» не має права на проведення взаємозаліків. Якщо відповідач вважає, що КП «ТВКГ» має заборгованість перед ним, нехай окремо скористується, передбаченим ст.4 ГПК України правом на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів. На думку позивача, позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги не мають нічого спільного з надуманим відповідачем боргом. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач зазначає, що має передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, що є способами захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обґрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений ст. 248 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (далі - Виконавець, Позивач) та Приватним підприємством "Укрбудсервіс і Ко" (далі - Споживач, Відповідач) укладений договір № 03/46Ф від 18.12.2019 про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується своєчасно постачати споживачеві відповідної якості теплову енергію за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Олімпійська, 3, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати за теплову енергії за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором (п. 1. Договору).

Згідно п. 7. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати за постачання теплової енергії платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до пп. 1 п. 15 Договору, споживач зобов`язаний оплачувати постачання теплової енергії в установлений Договором строк.

У відповідності до п.17 Договору, виконавець зобов`язаний своєчасно постачати споживачу теплову енергію в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього Договору.

У відповідності до п.29 Договору, Договір вступає в силу з 18.12.2019, укладається терміном до 01.01.2020 та відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України, умови даного Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання.

Додатковою угодою №1 від 10.02.2020 продовжено термін дії Договору до 15.01.2020.

Договір та Додаткову угоду №1 від 10.02.2020 підписано та скріплено печатками сторін.

У відповідності до умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 62605,32 грн.

Відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконано.

21.12.2020 між Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (далі - Первісний кредитор), Приватним підприємством "Укртехсервіс" (далі - Новий кредитор) та Приватним підприємством "Укрбудсервіс і Ко" (далі - Боржник) укладений договір відступлення права вимоги № 365, за яким новий кредитор набув право вимоги від боржника виконання зобов`язання: сплати заборгованості за Договором №050-07/2019 від 15.05.2018 в рахунок погашення заборгованості первісного кредитора перед новим кредитором за відпущений товар за договорами купівлі-продажу №№47,48,49,50,51,52,53,54,55,56,57,58,59,60,61,62,63 від 20.02.2020, №88,89 від 17.03.2020, №314 від 02.11.2020, укладених між первісним кредитором та новим кредитором, на підставі акту звірки взаємних розрахунків, складеного первісним кредитором та новим кредитором в сумі 30169,58 грн.

За твердженнями позивача, які не спростовано відповідачем, у грудні 2020 року між підприємствами проведено залік частини заборгованості в сумі 30169,58 грн.

10.01.2022 позивачем направлено відповідачеві претензію про сплату заборгованості за надані комунальні послуги в сумі35034,92 грн, з яких за послуги теплопостачання - в сумі 32435,74 грн.

10.08.2022 відповідачем сплачено позивачеві кредиторську заборгованість в сумі 18861,16 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.09.2022 становила 16173,76 грн.

Наявність заборгованості відповідачем визнано в сумі 16173,76 грн, про що свідчить акт звіряння розрахунків (а.с.17).

Відповідачем заборгованість не погашено.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок порушення відповідачем зобов`язання за договором.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даного спору судом враховано наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ст. 9. Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно п. 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі - Правила) споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до п. 37 Правил, Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за послуги закон покладає на споживача.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за Договором суду не надав, доводи позивача не спростував.

Заперечення відповідача які витікають з обставин, пов`язаних із виконанням позивачем тих чи інших обов`язків щодо реєстрації податкових накладних судом в якості підстав звільнення від обов`язку сплати платежів, визначених Договором, не приймаються до уваги з тих підстав, що п. 15 Договору, зміст якого наведено вище і яким врегульовано порядок сплати відповідних платежів, не пов`язує їх сплату з наведеними відповідачем обставинами.

Зазначений у заявах по суті справи майновий інтерес відповідача підлягає захисту шляхом звернення до позивача з позовом в загальному порядку.

З зазначеного витікає, що позовні вимоги в частині стягнення оплати за послуги з постачання теплової енергії станом на 01.09.2022 в сумі 16173,76 грн є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат в сумі 13927,66 грн та 3% річних в сумі 2849,13 грн, суд зазначає таке.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційний втрат та 3% річних судом встановлено, що позивачем правильно визначено період та суми нарахування.

Відповідачем контррозрахунку суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог також в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 13927,66 грн та 3% річних в сумі 2849,13 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватне підприємство "Укрбудсервіс і Ко" (55001, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Южноукраїнськ, вул. Європейська, 19-В, кімн. 16, ) на користь Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; , розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Банк Аваль, МФО 380805) заборгованість за Договором № 03/46Ф від 18.12.2019 про надання послуг з постачання теплової енергії в сумі 32950,55 грн, з яких: заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2020 року включно в сумі 16173,76 грн, інфляційні нарахування в сумі 13927,66 грн, 3% річних в сумі 2849,13 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5.Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Європейська, буд. 8; )

відповідач: Приватне підприємство "Укрбудсервіс і Ко" (55001, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Южноукраїнськ, вул. Європейська, 19-В, кімн. 16, ).

Судове рішення складено та підписано судом 20.11.2023.

Суддя В.О.Ржепецький