ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 Справа № 914/2280/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, м. Стрий, Львівська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ТзОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, м. Київ

про: стягнення заборгованості

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Полюхович Х.М.

Від учасників справи:

Від позивача: Єгоров Валерій Сергійович (в режимі відеоконференції) представник;

Від відповідача: Сливка Василь Васильович представник;

Від третьої особи: не зявився

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ до відповідача Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, м. Стрий, Львівська обл. про стягнення 594 739,77грн. заборгованості, з якої: 556 089,00грн. основний борг, 9689,66грн. 3% річних, 28 961,11грн. інфляційні втрати. Також позивач просить стягнути з відповідача 8921,10грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року прийнято справу №914/2280/23 до розгляду за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 08.09.2023 на 11:40 год.

15.08.2023 року на поштову адресу суду надійшло клопотання від представника позивача Валерія Єгорова за вх.№19941/23 про участь у судовому засіданні 08.09.2023 року на 11год. 40хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи "EаsyCon" з використанням власних технічних засобів, яке задоволено судом ухвалою суду від 16.08.2023 року.

24.08.2023 року на поштову адресу від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх.№20603/29 з документами згідно вказаного додатку.

30.08.2023 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив за вх.№21042/23.

25.09.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява за вх.№3774/23 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг.

Ухвалою суду від 28.09.2023 року заяву за вх.№3774/23 від 25.09.2023 року про залучення як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТзОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг - задоволено. Залучено ТзОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ), як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, до участі у справі № 914/2280/23.

29.09.2023 року від третьої особи - ТзОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг за вх.№23685/23 надійшли пояснення по справі ,в яких представник просить при розгляді справи взяти дані пояснення до уваги та слухати справу без їх участі.

Ухвалою суду від 19.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.11.2023 р. о 10:40 год.

В судове засідання 16.11.2023 року (яке проводилося в режимі відеоконференції) представник позивача зявився, надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги та просить позов задоволити.

В судове засідання 16.11.2023 року відповідач явку представника забезпечив, надав свої пояснення по справі, та заперечив прости позову.

В судове засіданні 16.11.2023 року третя особа явку представника не забезпечила, була повідомлена про дату та час судового засідання, що підтверджується розсилкою поштової кореспонденції за 23.10.2023 року. Просить розгляд справи здійснювати без його участі (вх.№23683/23).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи позивача.

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого КП Стрийтеплоенерго з 01.09.2022 року по 30.09.2022 рік автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених Позивачем. Факт включення Відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується: листом Оператора ГТС від 27.03.2023 № ТОВВИХ-23-3892; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету Позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501. Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Позивач стверджує, що проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

Відповідно до порядку, передбаченого Договором, в період з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року Позивач поставив Відповідачу природний газ в об`ємі 5130,75 куб. м. на загальну суму 556 089,00 грн (з урахуванням вартості транспортування), в той час як Відповідачем не було здійснено оплати за таку поставку.

Таким чином у Відповідача перед Позивачем сформувалась заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 556 089,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 9689,66грн. 3% річних, 28 961,11грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2022 року по 31.05.2023 рік.

Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 8 921,10грн.

Аргументи відповідача.

24.08.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх.№20609/23 з документами згідно вказаного додатку, в якому відповідач зазначає, що 07.09.2022 року між ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» та КП «Стрийтеплоенерго» було укладено договір постачання природного газу №7233-ПСО (ТКЕ)-21, згідно умов якого постачальник передає споживачу природний газ у період з вересня 2022 року по березень 2023 рік. Отже, постачальний газу у період, який сформульовано позовні вимоги ( вересень 2022 року) для КП «Стрийтеплоенерго» є, як стверджує відповідач, ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг».

Також, відповідач зазначає, що провело оплату ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» за газ за вказаний період. Просить застосувати строки позовної давності.

Відповідачем у поданому відзиві заявляє, що попередній орієнтовний розрахунок у даній справі становить 34 000,00грн. Відтак, відповідач просить застосувати строки давності при розгляді даної справи, відмовити у задоволенні позовної заяви повністю та судові витрати покласти на позивача.

Позиція третьої особи.

29.09.2023 року на електронну адресу суду третьою особою - ТзОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг подано письмові пояснення за вх.№23683/23, в яких представником третьої особи зазначено, що між ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» та КП «Стрийтеплоенерго» було укладено договір постачання природного газу від 07.09.2022 року №7233-ПСО (ТКЕ)-21 та стверджує, що постачання природного газу ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» здійснювало КП «Стрийтеплоенерго» за укладеним договором з 01.10.2022 року, що підтверджується відомостями з Інформаційної платформи Оператора ГТС щодо остаточних відборів природного газу споживача ЄШС-кодом 56XQ00005C0J000W. Відтак, третя особа просить прийняти до уваги даній пояснення при розгляді справи.

Фактичні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (Постачальник «останньої надії») відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник «останньої надії» визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону, у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як стверджує позивач, у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого КП Стрийтеплоенерго з 01.09.2022 року по 30.09.2022 рік автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених Позивачем.

Факт включення Відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого Відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених вище підстав підтверджується: листом Оператора ГТС від 27.03.2023 № ТОВВИХ-23-3892; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від оператора ГРМ (Форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету Позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24.12.2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТзОВ «Оператор ГТС України», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТзОВ «Оператор ГТС України» (03065, м. Київ, проспект Гузара Любомира, 44; ).

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі «Кодекс ГТС»).

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС: - інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС). Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку Позивач та Відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень, (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Таким чином, Позивач, як суб`єкт ринку природного газу має право доступу до Інформаційної платформи у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Разом із цим, відповідно до пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику «останньої надії» через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; прізвище, ім`я, по батькові(для побутових споживачів); назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

На виконання зазначеного пункту оператором ГРМ було надано Позивачу вказаний реєстр за Формою № 10 (яка знаходиться в матеріалах справи).

Згідно з Формою № 10, Відповідач був зареєстрований в Реєстрі Споживачів постачальника «останньої надії».

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р., договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205,633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії», затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі - Кодекс ГТС) у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця. Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Отже, Позивач стверджує, що проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. Ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті Позивача за вказаним посиланням, відповідна роздруківка знаходиться у матеріалах справи. Ціна природного газу також підтверджується довідкою Позивача.

Відповідно до пункту 4.3. Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

На виконання вказаного пункту Позивачем направлялись на адресу Відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки були проігноровані. Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. Договору, яким передбачено, що Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Отже, всі відносини між Споживачем та Постачальником після укладення договору регулюються Цивільним кодексом та іншими нормативними актами, а саме, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015р. № 2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 р. № 2501 застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до порядку, передбаченого Договором, в період з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року Позивач поставив Відповідачу природний газ в об`ємі 5130,75 куб. м. на загальну суму 556 089,00 грн (з урахуванням вартості транспортування), в той час як Відповідачем не було здійснено оплати за таку поставку.

Таким чином у Відповідача перед Позивачем сформувалась заборгованість за спожитий природній газ на загальну суму 556 089,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 9689,66грн. 3% річних, 28 961,11грн. інфляційних втрат за період з 01.11.2022 року по 31.05.2023 рік.

Норми права та мотиви суду.

Предметом доказування є встановлення факту неналежного виконання умов договору та стягнення існуючої заборгованості.

Між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини на в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Статтею 633 ЦК України визначено, зокрема, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Крім цього, згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1 розділу VI Правила для постачальника останньої надії Правил постачання природного газу, затв. постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30.09.2015 (надалі Постанова №2496) передбачено, що Договір постачання природного газу постачальником останньої надії укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником останньої надії не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником останньої надії і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії.

За своєю правовою природою Договір є публічним договором приєднання та належить до категорії договорів про постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Згідно із ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до порядку, передбаченого Договором, в період з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року Позивач поставив Відповідачу природний газ в об`ємі 5130,75 куб. м. на загальну суму 556 089,00 грн (з урахуванням вартості транспортування), що підтверджується наявними у матеріалах справи, в той час як Відповідачем не було здійснено оплати за таку поставку.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до підпункту 4.2. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 4.3. Договору, Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено).

Пунктом 4.4 Договору сторони визначили, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. Ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті Позивача за вказаним посиланням, відповідна роздруківка знаходиться у матеріалах справи. Ціна природного газу також підтверджується довідкою Позивача.

Одночасно суд зазначає, що в матеріалах справи наявний договір постачання природного газу від 07.09.2022 року №7233-ПСО (ТКЕ)-21, укладений між ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» та КП «Стрийтеплоенерго», відповідно до умов якого, постачання природного газу ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» КП «Стрийтеплоенерго» здійснюється з 01.10.2022 року, що підтверджується відомостями з Інформаційної платформи Оператора ГТС, щодо остаточних відборів природного газу споживача ЄШС-кодом 56XQ00005C0J000W.

Відповідно до п.2.1 даного договору, договір набуває чинності після настання відкладальних обставин, зазначених у п. 13.1 Договору. Разом з тим, відповідно до п. 3.2 Договору, постачання природного газу за Договором здійснюється Постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів Постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС. Додатковий договір списання з поточних банківських рахунків від споживача отримано ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» 19.10.2022 року. Третя особа зазначає, що ним 20.10.2022 року подано запити на інформаційній платформі Опертора ГТС щодо зміни постачальника. Ці запити було підтверджено та зареєстровано споживача - КП «Стрийтеплоенерго» в реєстрі споживачів постачальника з датою початку постачання з 01.10.2022 року.

Аналізуючи даний договір, судом встановлено, що пунктом 3.1 цього Договору визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача переходить після підписання актів приймання-передачі, проте такий акт, що підтверджував би постачання природного газу відповідачу іншим постачальником да Договором у спірний період (вересень 2022 року) , в матеріалах справи відсутній, відповідачем не поданий.

Відтак, твердження відповідача, щодо постачання газу ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» з 01.09.2022 року відхиляються як необгрунтовані, оскільки матеріалами справи підтверджується постачання газу ТзОВ «ГК Нафтогаз Трейдинг» КП «Стрийтеплоенерго» саме з 01.10.2022 року.

Щодо твердження відповідача про неотримання ним рахунку на оплату, то слід зазначити, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №905/2245/17 та від 26.02.2020 року у справі №915/400/18). При цьому матеріали справи містять докази направлення рахунку на адресу Відповідача.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем відповідачу у період з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року природний газ в об`ємі 5130,75 куб. м. на загальну суму 556 089,00 грн., та зважаючи на відсутність доказів його оплати останнім, позовна вимога про стягнення основного боргу у сумі 556 089,00 грн. є обґрунтованою, підтверджена доказами та підлягає задоволенню повністю.

Щодо позовної давності.

У відзиві відповідач просить застосувати строки позовної давності з підстав застосування ч.1, 5 ст.306 ГК України, ч.5 ст.307 ГК України, ч.5 ст.315 ГК України, ст. 2 Закону України «Про трубопровідний транспорт». При цьому посилається на правові позиції ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №904/949/21. Суд доходить висновку про безпідставність такої заяви відповідача. З цього приводу суд зазначає таке.

За результатами перегляду справи в касаційному порядку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 липня 2022 року у справі №921/184/21, враховуючи наведене у розділі 8 цієї постанови, вбачає підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 зі справи № 920/206/19, від 23.07.2020 зі справи № 920/180/19, від 08.12.2021 зі справи № 904/949/21, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.

У п.8.6. цієї постанови вказано, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 32 Закону «Про ринок природного газу» за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

За приписами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість відповідно до частини першої статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Закон «При ринок природного газу» та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати:

- надання доступу до потужності (розподіл потужності);

- послуги транспортування;

- послуги балансування.

Кодекс ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абзац перший пункту 1 глави 1 розділу VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Норми ЦК України та ГК України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством - Законом «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Типовим договором(п.8.7.).

У п.8.33. згаданої постанови Верховний Суд зазначив, при цьому, виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у пунктах 8.2- 8.7 цієї постанови, суд помилково застосував до спірних правовідносин спеціальний шестимісячний строк позовної давності, передбачений частиною п`ятою статті 315 ГК України.

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого газу позивачем нараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми яка підлягала сплаті, за період з 01.11.2022 року по 31.05.2023 рік у розмірі 9 689,66грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильний період прострочення грошового зобо`язання (з врахуванням п.4.4 Договору) та сума від якої нараховувались 3% річних, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в сумі 9 689,66грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Пунктом 8.1 Договору, сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність , передбачену цим Договором та чинним законодавством.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 28 961,11грн. інфляційних нарахувань за період з 01.11.2022 року по 31.05.2023 рік включно, прийшов до висновку, що позивачем зазначено правильно суму боргу від якої здійснювалось нарахування інфляційних втрат та період, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 28 961,11грн.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 556 089,00грн. основного боргу, 9689,66грн. 3% річних, 28 961,11грн. інфляційних втрат, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 8 921,10грн, що підтверджується платіжною інструкцією №7983 від 06.07.2023 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 8 921,10грн.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 185, 191, 192, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Стрийтеплоенерго (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Новаківського, будинок 9, ) на Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 1, ) 556 089,00грн. основного боргу, 9689,66грн. 3% річних, 28 961,11грн. інфляційних втрат та 8 921,10грн. судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 27.11.2023р.

Суддя Коссак С.М.