ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 910/14758/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційних скарг Національної поліції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року

у справі №910/14758/22 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

про стягнення 62 877,85 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 34 297,01 грн пені та 28 580,84 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі договору № 220НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка літня жіноча) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) від 30.08.2021 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Національної поліції України пеню у розмірі 33 888,71 грн, штраф у розмірі 28 580,84 грн та судовий збір у розмірі 2 464,89 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, Національна поліція України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з останнього пені у розмірі 408,30 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 180, 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, за твердженням скаржника суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що позивачем неправильно включено до періоду прострочення відповідача день виконання зобов`язань, тобто день поставки товару відповідно до кожної накладної.

При цьому, скаржник зауважив, що сторонами у п. 9.2 договору погоджено, що день поставки товару поставленого постачальником з порушенням строку, передбаченого. 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього договору.

Таким, чином за твердженням скаржника відповідач, укладаючи договір погодився із тим, що день поставки товару поставленого ним з порушенням строку, передбаченого п. 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який йому нараховуються позивачем штрафні санкції згідно умов цього договору.

З огляду на викладене, позивачем розрахунок пені здійснено у встановленому законодавством та договором порядку.

Разом з цим, представ позивача наголосив, що п. 9.2 договору передбачено спеціальний порядок нарахування штрафних санкцій, що дозволено чинним законодавством, та який не заперечувався відповідачем.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 року апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22 - залишено без руху.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі № 910/14758/22 та докази на підтвердження отримання повного тексту оскаржуваного рішення.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22. Розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) своєю ухвалою від 11.09.2023 року.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу Національної поліції України не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Крім того, не погодившись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов Національної поліції України задовольнити частково, відмовити в стягненні пені у розмірі 408,30 грн по необгрунтованості розрахунку, а решту пені стягнути з урахуванням клопотання про зменшення неустойки на 90% та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Національної поліції України загальну суму неустойки у розмірі 6246,95 грн, а в задоволенні іншої частини відмовити у задоволенні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, за твердженням представника скаржника суд першої інстанції за наявної можливості зменшити розмір штрафних санкцій не застосував до спірних правовідносин відповідні положення.

Водночас, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

Разом з цим, представник скаржника наголосив, що в будь-якому разі, норма ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, якою було обґрунтоване клопотання, є нормою матеріального права, яка підлягає у будь-якому разі застосуванню.

При цьому, за твердженням представника скаржника, фінансовий стан відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" не є прибутковим, про що свідчить фінансова звітність.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому суддді (судді-доповідачу) (складу суду) від 21.08.2023 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22. Об`єднано апеляційні скарги Національної поліції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22 в одне апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

20.09.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Також представник позивача зазначив, що наведені відповідачем у клопотанні обґрунтування підстав застосування зменшення розміру штрафних санкцій не знаходять свого правового та об`єктивного підтвердження з огляду на фактичні обставини справи.

При цьому, відповідач намагається постійно безпідставно зменшити розумний розмір штрафних санкцій, щоб уникнути будь-яких шкідливих для себе наслідків за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Так, за рахунок інтересів державних органів та осіб, які несуть службу по захисту інтересів держави та громадян, відповідач отримує значні кошти за державними замовленнями чим покращує своє матеріальне становище, уникаючи будь-якої відповідальності за несвоєчасну поставку форменного одягу.

Більше того, відповідач не повідомив позивача про причини затримки поставки товару, відповідачем не було також вжито жодних заходів щодо належного виконання своїх зобов`язань за договором.

Окрім цього, за твердженням представника позивача, в інших судових провадженнях за участю позивача та відповідача суд апеляційної інстанції вже неодноразово доходив висновку з приводу обґрунтованості рішень суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, що підтверджується постановами суду апеляційної інстанції від 07.09.2023 року у справі №910/12314/22, від 22.05.2023 року у справі №910/5462/22, від 24.04.2023 року у справі №910/9634/22, від 28.03.2023 року у справі №910/7633/22, від 14.03.2023 року у справі №910/9633/22 тощо.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

30.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (постачальник) та Національною поліцією України (покупець) було укладено договір № 220НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка літня жіноча) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю сорочки літні жіночі, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток №1 до договору) і ростовці товару (додаток №2 до договору).

Місце виконання договору: в частині поставки товару - вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, стосовно інших зобов`язань за договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601 (п. 1.5 договору).

У відповідності до п. 2.1 договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає узгодженому сторонами зразку товару, наданого постачальником згідно з п. 2.2 договору, ТО 1833.4:2021 (додаток №3 до договору) та законодавству України щодо показників якості такого роду/виду товарів.

Згідно з п. 3.1 договору його ціна становить 408297,72 грн, у тому числі ПДВ 68049,62 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення розрахунків є накладна (накладна повинна бути оформлена та містити обов`язкові реквізити відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Зміст та обсяг господарської операції, зазначеної в накладній, повинен відповідати специфікації товару (додаток №1 до договору), підписаний уповноваженими особами сторін.

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів включно з дати укладення договору за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 5.5 договору право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній накладній. Ризик випадкового зіпсування товару несе власник.

Пунктом 8.3.1 договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 13.1 договору).

Також у додатку № 1 до договору сторони погодили специфікацію товару на загальну суму 408 297,72 грн, його кількість.

У додатках №№2, 3 до договору № 220НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка літня жіноча) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) від 30.08.2021 року сторони узгодили ростовку товару, технічний опис.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 220НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка літня жіноча) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) від 30.08.2021 року відповідач поставив товар, а позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується накладною №РН-12/20/21 року від 22.12.2021 року на суму 408297,72 грн.

Позивач стверджує, що частина товару була поставлена відповідачем з порушенням строку, визначено п. 5.1 договору, а саме партія товару у кількості 614 шт поставлено 22.12.2021 року, що підтверджується накладною від 22.12.2021 року №РП-12/20/21, тобто з простроченням терміну поставки на 84 дні (з 30.09.2021 року по 22.12.2021 року).

28.01.2022 року позивач направив відповідачу претензію вих. №459/26/3-2022 від 27.01.2022 року з вимогою сплатити штрафні санкції в сумі 62877,85 грн за порушення строків поставки, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, ст. 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 Господарського кодексу України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до специфікації товару (додаток №1 до договору) поставці підлягає сорочка літня жіноча у кількості 614 шт за ціною 554,15 грн за одиницю без ПДВ.

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів включно з дати набрання чинності цього договору. У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору відповідач поставив товар, а позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується накладною №РН-12/20/21 від 22.12.2021 року на суму 408 297,72 грн, яка оформлена належним чином та підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с 47-48).

Так, враховуючи умови договору № 220НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка літня жіноча) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18330000-1) від 30.08.2021, граничний строк поставки товару Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" - 29.09.2021 року.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 216 та 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним з видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, оскільки відповідач здійснив поставку товару за видатковою накладною №РН-12/20/21 від 22.12.2021 року на суму 408297,72 грн з порушенням строку, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" підлягає пеня на підставі п. 9.2 договору, що розраховується у розмірі 0,1 відсотка вартості товару та штраф у розмірі 7% від вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 7% штрафу на підставі п.9.2. договору погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 28580,84 грн.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними висновки Господарського суду міста Києва з приводу відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені в сумі 408,30 грн.

На переконання колегії суддів, при розрахунку суми пені місцевий господарський суд не врахував положення п. 5.1 договору, відповідно до якого день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов договору.

Натомість, суд першої інстанції зазначив про невірний розрахунок позивача в частині визначення закінчення прострочення відповідача, оскільки день виконання зобов`язання не включається в період часу, за який стягується пеня.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з урахуванням приписів п. 5.1 договору до періоду прострочення відповідачем поставки товару необхідно включати також і дату поставки товару - 30.09.2021 року.

Тобто, розрахунок пені слід здійснити наступним чином: 408297,72 грн (вартість партії товару, поставленої з порушенням строку)*0,1%*84 (кількість днів прострочення) = 34297,01 грн.

Отже, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 34297,01 грн, тобто у розмірі, визначеному позивачем при зверненні з позовом.

З огляду на викладене, здійснений судом першої інстанції перерахунок пені не відповідає обставинам справи та умовам договору поставки. Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим позовні вимоги Національної поліції України підлягають задоволенню у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України. Вказане полягає у тому, що місцевий господарський суд за наявної можливості з власної ініціативи зменшити розмір штрафних санкцій не застосував наведені положення законодавства. З огляду на викладене, відповідач просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90% та стягнути з нього на користь Національної поліції України загальну суму неустойки у розмірі 6246,95 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.05.2018 року у справі №910/6046/16 та 27.02.2019 року у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі №916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі №916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру пені на 90% відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" як стратегічне підприємство для відсічі збройної агресії російської федерації проти України виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, зокрема, з виготовлення форменого одягу.

Окрім цього, відповідач вказує на те, що прострочення поставки товару за договором має винятковий характер, адже в період його виконання відповідач виконував значний обсяг інших замовлень для державних потреб, оскільки було укладено 125 контрактів, за якими поставка товару була здійснена без прострочень, так як ніхто з замовників не пред`являв до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" претензій по виконанню договорів в аналогічний період.

Водночас, фінансовий стан відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" не є прибутковим, про що свідчить фінансова звітність.

Насамкінець, скаржник звертає увагу суду на те, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки. Таким чином, незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для Національної поліції України та не порушили майнові інтереси позивача.

Так, колегія суддів відзначає, що сам лише факт належного виконання зобов`язань за іншими договорами, укладеними з іншими контрагентами, за доводами відповідача, як і укладення таких договорів для задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, не може бути самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки вказані аргументи нівелюють інститут застосування штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання, у даному випадку, порушення строку поставки товару.

При цьому, колегія судів критично оцінює посилання відповідача на відсутність зауважень щодо строку поставки товару по інших договорах, оскільки в провадженні Господарського суду міста Києва, зокрема, перебували справи №№910/7633/22, 910/5436/22, 910/9634/22, 910/10286/22, предметом яких є заявлені вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій за порушення умов щодо строків поставки товару.

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 30 календарних днів включно з дати укладення договору. Отже, позивач, підписуючи договір, усвідомлював, що має поставити товар у визначений строк, а отже, повинен був розумно оцінити вказану обставину.

Матеріали справи не містять зауважень, письмових пропозицій тощо щодо кінцевої дати постачання товару. Тобто, позивач, підписавши спірний договір поставки, погодив всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому укладаючи договір зі строком поставки протягом 60 календарних днів, позивач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

При цьому, наведені відповідачем підстави для зменшення розміру пені не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, оскільки укладення договорів здійснюється відповідачем з метою отримання прибутку.

Так, відповідач не обґрунтував винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин, які спричинили порушення строків встановлених договором, оскільки посилання відповідача про неприбутковість підприємства, введення воєнного стану, не є підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, з огляду на те, що між сторонами у цій справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України та, виходячи із вищевказаних положень законодавства України.

Разом з цим, відповідач не надав суду жодних доказів та не навів беззаперечних обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення зобов`язання. Відповідачем не доведено наявності обставин його тяжкого фінансового стану, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин та не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Посилання скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 є неприйнятними з огляду на те, що таку постанову прийнято Великою Палатою Верховного Суду з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також п. 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановили її у розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є обмеження розміру санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

Таким чином, правовідносини у справах №№910/14758/22 та 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами, а тому колегія суддів не вбачає підстав для врахування зазначених висновків при розгляді даної справи.

З урахуванням усього вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Тому, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга Національної поліції України підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на користь позивача 34297,01 грн пені та 28580,84 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором про закупівлю від 30.08.2021 року № 220НП.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на відповідача.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 2, 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/14758/22 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 408,30 грн та в частині розподілу судових витрат, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову з новим розподілом судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69а, ідентифікаційний код юридичної особи 30105738) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 40108578) пеню у розмірі 408 (чотириста вісім) гривен 30 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69а, ідентифікаційний код юридичної особи 30105738) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 40108578) 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 2813 (дві вісімсот тринадцять) грн 50 коп за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 у справі № 910/14758/22 (про стягнення пені у розмірі 33888 грн 71 коп., штрафу у розмірі 28580 грн 84 коп.) - залишити без змін.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» покласти на скаржника.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/14758/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк