ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/1794/23

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.С.Бабяка, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГОГО», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС - 1», Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача Т.В.Абрахімова - Кобилінська

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГОГО» №68 від 08.06.2023 року (вх. №1554/23 від 13.06.2023) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС - 1» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором комісії №Т-081 від 01.08.2018 року у сумі 41898,47 грн., з яких 30410,46 грн. основного боргу, 7184,75 грн. пені, 431,04 грн. 3% річних та 3872,22 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 03.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1794/23 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.07.2023 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 21.07.2023 року (вх. №2351/23 від 21.07.2023) про зменшення розміру штрафних санкцій.

До суду від позивача надійшла заява №108 від 24.07.2023 року (вх. №14202/23 від 25.07.2023) про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року підготовче засідання відкладено на 19.09.2023 року.

До суду від позивача надійшла заява №175 від 18.09.2023 року (вх. №17798/23 від 19.09.2023) про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду та заперечення №170 від 14.09.2023 року (вх. №17799/23 від 19.09.2023) на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 19.09.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1794/23 та відкладено підготовче засідання на 17.10.2023 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 17.10.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 17.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі №911/1794/23 та призначено розгляд справи по суті на 14.11.2023 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання 14.11.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 14.11.2023 року позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Судом враховано, що ухвали суду направлялись відповідачу на юридичну адресу згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua. Інформацію про розгляд справи №911/1794/23 оприлюдено на сайті «Судова влада України».

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також, керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 14.11.2023 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕГОГО» (за договором - комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технополіс 1» (за договором - комісіонер) 01.08.2018 року укладено Договір комісії №Т-081 (далі - Договір), згідно умов якого, в порядку та на умовах, встановлених даним Договором, Комісіонер за обумовлену Сторонами плату (комісійну винагороду) зобов`язується за дорученням Комітента та за його рахунок від свого імені здійснювати: продаж послуг покупцям шляхом отримання оплати за неї; продаж Послуги засвідчується видачею розрахункового документа (фіскального чека) комісіонера; також, Комісіонер зобов`язується друкувати Код доступу для обраного та оплаченого ним виду Послуги; Угода користувача між Комітентом та Покупцем починає свою дію в день активації Покупцем Коду доступу на Сервісі megogo.net.; Комісіонер не має права змінювати умови надання Послуг Комітентом Користувачам та втручатися в хід виконання Угоди; отримувати кошти від Покупця за придбання обраного виду Послуги готівкою через реєстратори розрахункових операцій Комісіонера або безготівковим розрахунком; перераховувати Комітенту кошти, одержані від Користувачів за укладеними договорами про продаж Послуг за вирахуванням комісійної винагороди.

Згідно п. 7.1 Договору, за належним чином виконані зобов`язанні згідно п. 2.1 Договору, Комісіонер має право на комісійну винагороду.

Відповідно до п.п. 7.2, 7.3 Договору, комісійна винагорода Комісіонера обчислюється як різниця між ціною продажу Послуги та сумою, що підлягає виплаті Комітенту, які зазначені у Додатку №2 цього Договору. Розмір комісійної винагороди Комісіонера за Звітний період визначається на підставі Звіту Комісіонера про надані послуги з продажу Послуг Комітента Покупцям (далі - Звіт Комісіонера). Щомісяця до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним. Комісіонер зобов`язаний надати Звіт Комісіонера за формою, передбаченою у відповідному Додатку, разом з Актом приймання-передачі послуг Комісіонера та рахунком на оплату. Комісіонер зобов`язується протягом 5 (п`яти) наступних робочих днів направити вищезгадані документи Комітенту на паперовому носії з підписом та печаткою у двох примірниках. Протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання Акту надання послуг на паперовому носії. Комітент зобов`язаний підписати та скріпити печаткою такий Акт у двох примірниках та відправити його Комісіонеру або у той же термін направити свою письмову мотивовану відмову від підписання такого Акту з відповідними зауваженнями. У разі направлення відмови з відповідними зауваженнями Комісіонер зобов`язаний письмово надати пояснення у триденний термін з моменту отримання зауважень. У разі врегулювання розбіжностей Комісіонер зобов`язаний повторно направити Акт надання послуг на паперовому носії.

Згідно п. 7.4 Договору, Комісіонер зобов`язаний протягом 44 (сорока чотирьох) робочих днів від дати підписання Сторонами Звіту та Акту приймання-передачі послуг Комісіонера, перераховувати Комітенту кошти, отримані від реалізації Послуг щомісяця, за вирахуванням комісійної винагороди.

Даний Договір вважається укладеним та набирає законної сили з дати його підписання сторонами. Договір діє протягом 1 (одного) календарного року з дати його підписання, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дія Договору поновлюється на строк, встановлений п. 10.2 даного Договору на тих самих умовах, якщо одна зі Сторін не направить повідомлення про небажання продовжувати дію Договору на новий строк (п.п. 10.1, 10.2, 10.3 Договору).

Як зазначає позивач, у відповідності до умов Договору та на підставі Звіту Комісіонера від 30.11.2022 року за реалізацію продажу послуг Комітента покупцям в період з 01.11.2022 року по 30.11.2022 року відповідач повинен був у строк до 31.01.2023 року, сплатити на користь позивача 99025,19 грн. При цьому, до 28.12.2022 року відповідачем не оплачено залишок грошових коштів за реалізацію продажу послуг позивача покупцям за період з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року, у сумі 9436,02 грн., який відповідач повинен був оплатити до 30.12.2022 року.

Однак, в порушення умов Договору, відповідачем за період до 31.01.2023 року здійснено оплату від 28.12.2022 року у сумі 99025,19 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №7284 від 28.12.2022 року та була зарахована в наступних частинах: 9436,02 грн. за реалізацію продажу послуг Комітента в період з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року, у зв`язку із неоплаченим Комісіонером залишком заборгованості за даний період реалізації послуг; 89589,17 грн. за реалізацію продажу послуг Комітента в період з 01.11.2022 року по 30.11.2022 року, у зв`язку із неоплаченим Комісіонером залишком заборгованості за даний період реалізації послуг.

Таким чином, на дату закінчення строку оплати за реалізацію даних послуг за період з 01.11.2022 року по 30.11.2022 року відповідачем не оплачено 9436,02 грн.

Також, позивачем зазначено, що у відповідності до умов Договору та на підставі Звіту Комісіонера від 31.12.2022 року за реалізацію продажу послуг Комітента покупцям в період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року відповідач повинен був у строк до 02.03.2023 року сплатити на користь позивача 244242,69 грн. Однак, відповідачем за період до 02.03.2023 року не було здійснено відповідних оплат, а після закінчення цього строку відповідач здійснив наступні оплати за реалізацію послуг в період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року, відповідно до умов цього Договору: 16.03.2023 року - 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1562 та була розрахована у наступних частинах: 9436,02 грн. за реалізацію продажу послуг позивача за період з 01.11.2022 року по 30.11.2022 року, у зв`язку із неоплаченим відповідачем залишком заборгованості за даний період реалізації послуг; 40563,98 грн., як частина оплати реалізації продажу послуг позивача за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року.

Таким чином, станом на 16.03.2023 року відповідач повинен був здійснити оплату залишку суми за реалізацію продажу послуг позивача за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року у сумі 203678,71 грн.

17.03.2023 року відповідачем здійснено оплату у сумі 50000,00 грн. за реалізацію продажу послуг позивача, що підтверджується платіжною інструкцією №1615 від 17.03.2023 року, яка зарахована позивачем за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року. У зв`язку із чим, на дату оплати даного платежу, заборгованість відповідача перед позивачем за реалізацію продажу послуг за період 01.12.2022 року по 31.12.2022 року складає 153678,71 грн.

21.03.2023 року відповідачем здійснено оплату у сумі 50000,00 грн. за реалізацію продажу послуг позивача, що підтверджується платіжною інструкцією №1668 від 21.03.2023 року, яка зарахована за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року. У зв`язку із чим, на дату оплати даного платежу, заборгованість відповідача перед позивачем за реалізацію продажу послуг в період 01.12.2022 року по 31.12.2022 року складає 103678,71 грн.

22.03.2022 року відповідачем здійснено оплату у сумі 50000,00 грн. за реалізацію продажу послуг позивача, що підтверджується платіжною інструкцією №1697 від 22.03.2023 року, яка зарахована за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року. У зв`язку із чим, на дату оплати даного платежу, заборгованість відповідача перед позивачем за реалізацію продажу послуг за період 01.12.2022 року по 31.12.2022 року складає 53678,71 грн.

29.03.2023 року відповідачем здійснено оплату у сумі 50000,00 грн. за реалізацію продажу послуг позивача, що підтверджується платіжною інструкцією №1853 від 29.03.2023 року, яка зарахована за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року. У зв`язку із чим, на дату оплати даного платежу, заборгованість відповідача перед позивачем за реалізацію продажу послуг за період 01.12.2022 року по 31.12.2022 року складає 3678,71 грн.

Також, у відповідності до умов Договору та на підставі Звіту Комісіонера від 31.01.2023 року за реалізацію продажу послуг позивача покупцям за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року відповідач повинен був у строк до 03.04.2023 року сплатити на користь позивача 28899,24 грн.

Так, 30.03.2023 року відповідачем здійснено оплату у розмірі 32577,93 грн. що підтверджується платіжною інструкцією №1880 та була розрахована у наступних частинах: 3678,71 грн. за реалізацію продажу послуг позивача за період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року, у зв`язку із неоплаченим відповідачем залишком заборгованості за даний період реалізації послуг; 28899,24 грн. за реалізацію продажу послуг позивача за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року.

Таким чином, заборгованість відповідача щодо реалізації послуг позивача, яка почала утворюватися з грудня 2022 року, зарахована позивачем щодо нарахованих сум 30.03.2023 року. При цьому, позивачем зазначено, що відповідно до п. 8.2 Договору, за порушення стороною виконання своїх зобов`язань, передбачених цим Договором, така сторона виплачує на користь іншої Сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого до оплати боргу за кожен день прострочення.

Позивач, також, зазначає, що за період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року, з 01.04.2023 року по 30.04.2022 року та з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року відповідач здійснював реалізацію продажу послуг позивача покупцям шляхом отримання оплати за неї, відповідно до умов Договору, однак, на дату подання позову позивач не отримав від відповідача підписаних звітів за період з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року, з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року, а також, акту приймання-передачі наданих послуг за період з 01.05.2023 року по 31.05.2023, що є порушенням п. 7.2. Договору. Однак, на підставі Звіту Комісіонера від 31.03.2023 року, виплата грошових коштів на користь позивача у період з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року встановлена у сумі 15489,54 грн. та повинна бути оплачена відповідачем у строк до 01.06.2023 року.

Також, на підставі попередньо отриманих даних від відповідача у форматі книги excel (xlsxl), за період з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року відповідач повинен здійснити оплату у сумі 14920,92 грн. у строк до 29.06.2023 року. Таким чином, у відповідності до умов Договору, відповідач повинен був оплатити до 01.06.2023 року 15489,54 грн. та до 29.06.2023 року 14920,92 грн. При цьому, позивач вказує, що документи та/або інформація щодо розміру грошових коштів, які відповідач повинен оплатити за реалізацію послуг за період з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року, на адресу позивача не надходили. При цьому, відповідач, станом на день подання позову не здійснив платіж у сумі 15489,54 грн. та у сумі 14920,92 грн.

31.05.2023 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-претензію №66 від 30.05.2023 року з вимогою оплатити наявну заборгованість. Однак, відповідачем вимоги претензії не виконано, заборгованість не погашено.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом, згідно якого просить суд стягнути з відповідача 30410,46 грн. основного боргу, 7184,75 грн. пені, 431,04 грн. 3% річних та 3872,22 грн. інфляційних втрат.

Водночас, позивачем подано заяву №108 від 24.07.2023 (вх. №14202/23 від 25.07.2023) про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої зазначено, що відповідачем здійснено оплату у сумі 45011,16 грн., яку зараховано позивачем в якості оплати основного боргу у сумі 30410,46 грн., а решту суми, в якості оплати за реалізацію відповідачем послуг позивача покупцям за період з 01.05.2023 по 31.05.2023, яка повинна була бути оплачена 29.07.2023. Так, згідно поданої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача 7184,75 грн. пені, 431,04 грн. 3% річних та 3872,22 грн. інфляційних втрат.

В подальшому, позивачем подано заяву №175 від 18.09.2023 року (вх. №17798/23 від 19.09.2023) про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач зазначив, що після подання заяви про зменшення позовних вимог, відповідачем не здійснено розрахунків за реалізацію відповідачем послуг позивача покупцям за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 у сумі 1857,60 грн., строк оплати якої до 31.08.2023, що підтверджується підписаним між сторонами Звітом Комісіонера №ЕР-96 від 30.06.2023 та актом про надання послуг комісії №ЕР-96 від 30.06.2023. Таким чином, згідно поданої заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 1857,60 грн. основного боргу, 7521,30 грн. пені, 451,62 грн. 3% річних, 3872,22 грн. інфляційних втрат, а також, 12287,03 грн. судових витрат за здійснення перекладу документів, доданих до позовної заяви.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1012 ЦК України, договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Якщо договір комісії не був виконаний з причин, які залежали від комітента, комісіонер має право на комісійну плату на загальних підставах. У разі розірвання або односторонньої відмови від договору комісії комісіонер має право на плату за фактично вчинені дії (п.п. 4, 5 ст. 1013 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1022 ЦК України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору відповідач у період з 01.12.2022 до 31.08.2023 здійснював реалізацію продажу послуг, однак оплату таких послуг здійснював з порушенням строків, визначених Договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що в порушення умов Договору та на підставі Звіту Комісіонера №ЕР-96 від 30.06.2023 та акту про надання послуг комісії №ЕР-96 від 30.06.2023 відповідачем у строк до 31.08.2023 року не сплачено позивачу за реалізацію продажу послуг позивача покупцям в період з 01.06.2023 по 30.06.2023 у сумі 1857,60 грн. Обставини щодо розміру заборгованості за Договором відповідачем не заперечено, контррозрахунок заборгованості не надано.

Оскільки, станом на день прийняття рішення, відповідач свої зобов`язання з оплати за реалізацію продажу послуг комітента не виконав, доказів протилежного суду не надав, заборгованість відповідача перед позивачем складає 1857,60 грн., документально підтверджена та відповідачем не спростована, тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивач зазначає, що з грудня 2022 року по дату звернення до суду з даним позовом, відповідач не дотримується встановлених строків оформлення документів та перерахування грошових коштів позивачу у відповідності до умов укладеного Договору, а тому, у зв`язку із невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 7521,30 грн. пені, 451,62 грн. 3% річних та 3872,22 грн. інфляційних втрат за період з 31.01.2023 року по 30.03.2023 року та з 01.06.2023 року по 08.06.2023 року щодо платежів, які повинні були бути оплачені відповідачем, відповідно до умов укладеного Договору, у відповідності до виконаного ним детального розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 8.2 Договору, передбачено, що за порушення Стороною виконання своїх зобов`язань, передбачених цим Договором, така сторона виплачує на користь іншої Сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого до оплати боргу, за кожен день прострочення.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 7521,30 грн., судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, а тому, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 451,62 грн. та інфляційних втрат у сумі 3872,22 грн., судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, а тому, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення пені, відповідач зазначив, що він є суб`єктом господарювання, що здійснює роздрібний продаж товарів у мережі магазинів під торговою маркою «Ельдорадо». З 24.02.2022 після введення воєнного стану на території України, відповідач втратив доступ до магазинів на частині тимчасово окупованих територій, частина магазинів була знищена, що призвело до завдання збитків. Відповідачем долучено до матеріалів справи копію сертифікату Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року про настання форс-мажорних обставин, починаючи з 24.02.2022 року та до моменту їх закінчення.

Згідно п. 9.3 Договору, сторона, для якої виникла неможливість виконання зобов`язання за Договором, зобов`язана сповістити іншу сторону про настання та припинення дії обставин непереборної сили не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів з моменту такого настання або припинення. Якщо таке повідомлення не було направлено у зазначений строк, сторона, яка мала його надіслати, зобов`язана компенсувати збитки іншій стороні, спричинені таким неповідомленням. Підтвердженням обставин непереборної сили є висновок уповноважених органів.

28.02.2022 року Торгово-промисловою палатою України на офіційному веб-сайті розміщено лист №2024/02.0-7.1, в якому зазначено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять ані повідомлення відповідача позивачу про настання форс-мажорних обставин, ані відповідного сертифіката Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором комісії №Т-081 від 01.08.2018 року, який би підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з оплати коштів, отриманих від реалізації послуг, у зв`язку з чим, суд вважає, що відповідні заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Суд звертає увагу відповідача, що існування листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за Договором комісії №Т-081 від 01.08.2018 року щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань з оплати коштів, отриманих від реалізації послуг, а відтак, вказаний лист не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за Договором.

Саме по собі посилання відповідача на наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили, без надання відповідних доказів, в підтвердження своїх доводів, не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про зупинення та/або переривання господарської діяльності відповідача у зв`язку із введенням військового стану та, як наслідок, виникнення обставин, що унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань за Договором. При цьому, судом враховано, що у спірний період відповідачем здійснювалась реалізація продажу послуг позивача користувачам та отримання коштів за такі послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами та актами приймання-передачі послуг.

Суд також зазначає, що згідно умов Договору, відповідач за обумовлену сторонами плату (комісійну винагороду) зобов`язався за дорученням позивача та за його рахунок, здійснювати від свого імені продаж послуг покупцям - доступ до сервісу megogo.net, шляхом отримання оплати за таку послугу, та перераховувати позивачу одержані кошти за вирахуванням своєї комісійної винагороди. Тобто, спірні правовідносини сторін не пов`язані зі здійсненням торгової діяльності групи компаній «Ельдорадо», у зв`язку із чим, суд не приймає до уваги відповідні посилання відповідача в якості підстави для звільнення останнього від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань комісіонера за Договором комісії №Т-081 від 01.08.2018 року.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із здійсненням на вимогу суду перекладу документів на українську мову, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 127 ГПК України, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.

Згідно ч.ч. 5, 6, 7 ст. 127 ГПК України, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що позивачем здійснено переклад долучених до позовної заяви документів українською мовою на підставі ухвали суду від 16.06.2023 року, а тому, зазначені витрати підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, пов`язані зі здійсненням перекладу доданих до позову документів на українську мову підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями Акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №ОУ0000172 від 23.06.2023, підписаним між позивачем та ПП «Бюро юридичного перекладу А.В.С.», рахунку-фактури №СФ0000172 від 23.06.2023, платіжної інструкції № від 30.06.2023 про сплату 12287,03 грн.

Отже, заявлений розмір судових витрат на здійснення перекладу підтверджено належними доказами, а тому, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 126, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГОГО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС - 1» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС - 1» 08130, Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГОГО» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ) 1854 (одну тисячу вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 60 коп. основного боргу, 7521 (сім тисяч п`ятсот двадцять одну) грн. 30 коп. пені, 451 (чотириста п`ятдесят одну) грн. 62 коп. 3% річних, 3872 (три тисячі вісімсот сімдесят дві) грн. 22 коп. інфляційних втрат, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 12287 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 03 коп. судових витрат, пов`язаних з здійсненням перекладу.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 21.11.2023 року.

Суддя Д.Г. Заєць