ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 листопада 2023 року Справа № 903/315/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ТРЕЙД», м.Київ

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка, с.Губин, Волинська область

про стягнення 1 573 289 грн. 95 коп.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Сосновська Ю.П.

Представники сторін:

від позивача: Кошик М.Й., адвокат

від відповідача: Овчарук А.О., адвокат

встановив:

В позовній заяві від 17.03.2023 (вх.№01-52/356/23 від 27.03.2023) Товариство з обмеженою відповідальністю «БФ ТРЕЙД» просить суд стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка 1 573 289, 95 грн. в тому числі 373 635,62 грн. основного боргу, 463 526,31 грн. - пені, 36 673,50 грн. 3% річних, 299 454,47 грн. втрат від інфляції, 400 000,05 грн. штрафу та 24 175,82 повідомляє суд, що не очікує понести додаткові судові витрати у зв`язку із розглядом відповідної справи.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати отриманого згідно з договором поставки №БФ22/03-09-01 від 09.03.2022 товару.

Ухвалою суду від 03.05.2023 підготовче засідання у справі призначено на 18.05.2023.

17.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача позов заперечує, повідомляє про намір подати докази на підтвердження витрат на правову допомогу в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України.

Одночасно, 17.04.2023 відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду.

17.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив від ТзОВ «БФ ТРЕЙД».

05.06.2023 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від ПОСП ім. Івана Франка.

Ухвалою суду від 25.07.2023 постановлено розгляд справи №903/315/23 проводити в режимі відеоконференції.

25.07.2023 на електронну адресу Господарського суду Волинської області надійшов лист Північно-західного апеляційного господарського суду про надіслання належним чином оформлених матеріалів справи №903/315/23 у зв`язку з надходженням апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 02.05.2023 до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 27.07.2023 зупинено провадження у справі №903/315/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ТРЕЙД» до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка про стягнення 1 573 289 грн. 95 коп. до розгляду апеляційної скарги Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка та повернення матеріалів справи №903/315/23 до Господарського суду Волинської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка на ухвалу Господарського суду Волинської області від 03.05.2023 у справі повернуто заявнику.

21.08.2023 справа №903/315/23 повернута судом апеляційної інстанції до Господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду від 23.08.2023 провадження у справі №903/315/23 поновлено та призначено в підготовчому засіданні до розгляду на "12" вересня 2023 р. на 11:50 год.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та просив суд витребувати в позивача оригінали документів. Додатково просив суд розглянути клопотання про залишення позову без розгляду від 17.04.2023 у якому посилається на відсутність доказів щодо підписання позовної заяви особою, яка має на це право

Представник позивача щодо задоволення судом клопотання про залишення позову без розгляду надав заперечення, вважає дане клопотання безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Ухвалою суду від 18.09.2023 розгляд справи відкладено на "17" жовтня 2023 р. на 12:00 год. Зобов`язано позивача надати оригінали документів, долучених до позовної заяви для огляду та дослідження у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 16.10.2023 постановлено розгляд справи №903/315/23 проводити в режимі відеоконференції за участю представника позивача адвоката Кошика М. Й.

На виконання вимог ухвали суду від 18.09.2023 позивач листом від 09.10.2023 за вх.№01-75/5972/23 надав оригінали документів, долучених до позовної заяви для огляду та дослідження у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 17.10.2023 сторони повідомлено про те, що розгляд справи по суті відбудеться "07" листопада 2023 р. на 12:00 год.

Ухвалою суду від 31.10.2023 постановлено розгляд справи №903/315/23 проводити в режимі відеоконференції за участю представника позивача адвоката Кошика М. Й.

Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції 07.11.2023 заявлені позовні вимоги підтримав повністю .

Представник відповідача в судовому засіданні 07.11.2023 просив суд відмовити у позові з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.11.2023 заперечив щодо присутності представників ЗМІ - ДП ТРК «Аверс» та заявив про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

В обгрунтування клопотання зазначає, що в ході розгляду справи судом буде досліджуватись договір, який містить конфіденційну інформацію, яка не може бути публічною.

Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину.

Відповідно до пункті 8-12 статті 8 ГПК України, розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №903/911/23 у закритому судовому засіданні у зв`язку з його необгрунтованістю.

Додатково представник відповідач зазначає, що представником Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ТРЕЙД» розголошено третім особам конфіденційну інформацію сторін в порушення п. 15.1 договору поставки № №БФ22/03-09-01 від 09.03.2022, згідно котрого сторони домовилися, що вся інформація яка стосується цього договору та випливає з умов його виконання сторонами є конфіденційною інформацією сторін та не може розголошуватися третім особам без попередньої згоди сторін, якщо інше прямо не встановлене законом.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до п.2.1. Договору Постачальник зобов`язується передати Покупцю Товар відповідно до Специфікації (Додатків) та умов цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно оплатити вартість Товару (партії Товару) на умовах цього Договору.

Товар відповідно до умов договору складає мінеральні добрива, засоби захисту рослин та інша продукція виробничо-технічного призначення

Згідно з п. 3.1. Договору Покупець надає замовлення Постачальнику, в якому зазначає (асортимент та номенклатуру) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами Товару, кількість Товару, та строками поставки.

Відповідно до п. 3.2. Договору Постачальник отримавши замовлення від Покупця, на його основі готує Специфікацію (Додаток) та Договору і направляє її на узгодження та підписання.

Згідно із п. 5.2. Договору порядок та строки оплати партії Товару зазначаються у відповідній Специфікації (Додатку) до цього Договору.

09.03.2022 між Постачальником та Покупцем була підписана Специфікація №2 до вищезазначеного Договору, на поставку 49,6 т. Монокалій фосфат МКР 0-52-34 загальною вартістю 4 498 233,52 грн. (з ПДВ), відповідно до якої Покупець зобов`язувався оплатити вартість Товару протягом 14-ти дня після відвантаження Товару Постачальником.

Відповідно до п.4. Специфікації №2 до Договору, умови поставки Товару - FCA (Incoterms 2010), склад Постачальника з адресою Київська область, м. Фастів, вул. Великоснітинська, 59. Самовивіз зі складу Постачальника. Відвантаження Товару Покупцю відбулось 17.03.2022 року, що підтверджується видатковими накладними №528 та 529 від 17.03.2022 року.

Згідно до умов Специфікації №2 до Договору, термін з оплати сплинув - 31.03.2022.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Додатково Сторони погодили, що вартість Товару може бути змінена шляхом виставлення нового рахунку та/або складанням акту корегування вартості у відповідності до курсу USD, встановленого Національним Банком України на дату оплати (часткової оплати) + 0 %. При цьому корегування вартості Товару здійснюється лише у разі збільшення курсу продажу USD до гривні на дату оплати (часткової оплати) по відношенню до курсу на дату укладення Специфікації до Договору

У разі відкриття торгів на МВРУ та встановлення курсу продажу USD згідно даних, що публікуються на сайті http://minfm.com.ua/cunency/mb/USD/ вартість неоплаченої частини Товару може бути змінена шляхом виставлення Постачальником нового рахунку та/або складання акту коригування вартості, з урахуванням зміни курсу USD до гривні на міжбанківській валютній біржі на день, що передуватиме дню оплати (часткової оплати) Товару. При цьому, що корегування вартості Товару здійснюється лише у разі збільшення курсу продажу USD до гривні на дату оплати (часткової оплати) по відношенню до курсу на дату укладення Специфікації до Договору.

Відповідно до здійснених Покупцем часткових платежів та на підставі п. З Специфікації №2 до Договору Постачальником було здійснено коригування вартості оплаченої частини Товару на суму 420 570,74 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що Позивачем було відвантажено Відповідачу Товару на загальну суму 4 933 468,62 відповідно до видаткових накладних №528 та №529 від 17.03.2022 та Актами коригування, а Відповідачем в свою чергу було сплачено 4 559 833,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями, остання з яких датована 25.01.2023 на суму 75 000,00 грн. (а.с. 50-66).

Днем порушення зобов`язання з оплати вартості Товару вважається 01.04.2022, станом на яке у Відповідача перед Позивачем існувала дебіторська заборгованість у розмірі 4 000 000,52 грн.

На день розгляду спору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 373 635,62 грн, не заперечена відповідачем, підтверджена матеріалами справи, є підставною та підлягає до стягнення.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача відповідачу нараховано інфляційних втрат за період з 01.04.2022 по 17.03.2023 на суму 299 454.47 грн. та 36 673,50 грн. 3% річних за період з 01.04.2022 по 17.03.2023 .

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд перевіривши розрахунки позивача щодо періодів та сум нарахувань, встановив, що заявлені до стягнення інфляційних втрат за період з 01.04.2022 по 17.03.2023 на суму 299 454.47 грн. та 3% річних в сумі 36 673,50 грн. за період з 01.04.2022 по 17.03.2023, є підставними та обгрунтованими, а тому підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення пені в сумі 463 526,31 грн. за період з 17.06.2023 по 07.08.2023 та штрафу в сумі 10% від заборгованості в сумі 400 000,05 грн.суд виходив із такого.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.4. Договору Сторони погодили, що якщо покупець здійснює оплату Товару (Партії Товару) у строк, що перевищує строк, зазначений у відповідній Специфікації (Додатку) до Договору на 20 календарних днів, то така оплата вважається простроченою і Постачальник має право вимагати сплати Покупцем неустойки у виді штрафу, в розмірі 10% від суми заборгованості, починаючи з 21 календарного дня прострочення оплати.

Пунктом 11.3 Договору визначено, що у випадку невиконання (прострочення) термінів оплати Партії Товару, зазначеної у відповідній Специфікації (Додатку) до цього

Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у відсотках річних від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен календарний день прострочення оплати. Відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України Сторони погоджують, що нарахування штрафних санкцій, передбачених цим пунктом, не обмежується 6 - місячним строком, а нараховується і сплачується за весь час прострочення.

Враховуючи вище зазначене, приймаючи до уваги, що право стягнення пені та штрафу обумовлене умовами договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 463 526,31 грн. та штрафу в розмірі 400 000,05 грн.

У відзиві на позов відповідач не заперечує щодо наявної заборгованості, водночас зазначив, що штрафні санкції є безпідставними, так як нараховані за період після 24.02.2022 (настання форс-мажорних обставин) та просить в їх задоволенні та зменшити розмір нарахованих пені та штрафу на 90% (а.с.93).

Щодо наявності у відповідача форс-мажорних обставин суд зазначає наступне.

Згідно статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі N 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, договір між сторонами було укладено 29.11.2022, тобто після настання форс-мажорних обставин, викликаних агресією РФ.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні як найшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належного виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих до собі, йде й те. іцо ді обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутного матеріального становища та достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій , оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

Частина 3 статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини, зумовлені воєнними діями на території України, є безпідставними, оскільки відповідач посилається на ці обставини лише як на факт, при цьому не наводячи обставин, які зумовили неможливість виконання зобов`язань саме для нього.Необгрунтованою є позиція відповідача про те, що суд повинен зменшити розмір штрафних санкцій з огляду на факт визнання відповідачем заборгованості. Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України суд повинен брати до уваги ступінь виконання зобов`язань боржником, а не ступінь визнання вини. Фактично ж, незважаючи на визнання боргу відповідачем, ступінь виконання відповідачем зобов`язання з оплати залишається нульовою.

Таким чином, відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутного матеріального становища та достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій до1%, оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В свою чергу відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (45726, Волинська область, Горохівський район, село Губин Перший, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ТРЕЙД" (04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, ) 1 573 289, 95 грн. в тому числі 373 635,62 грн. основного боргу, 463 526,31 грн. - пені, 36 673,50 грн. 3% річних, 299 454,47 грн. втрат від інфляції, 400 000,05 грн. штрафу та 24 175,82 грн. витрат пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

20.11.2023

Суддя М. С. Шум