ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Черкаси справа № 925/450/23

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Костянтина ДОВГАНЯ, із секретарем судового засідання Тетяною ДЯЧЕНКО, за участю прокурора Ірини Олійник, представників: відповідача-1 не з`явився, відповідача-2 не з`явився, від третьої особи (Черкаської дослідницької станції біоресурсів Національної академії аграрних наук України) Владислава Новіка, адвоката за ордером; розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом Першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави

до 1) Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

до 2) Городищенської міської ради,

за участю третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Національна академію аграрних наук України; Черкаська дослідницька станція біоресурсів Національної академії аграрних наук України,

про скасування наказу, скасування рішення, скасування прав на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду з позовною заявою в якій просить:

1) усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 20,0397 га шляхом скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність від 08.12.2020 № 37-ОТГ у частині земельних ділянок:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;.

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

2) усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 20,0397 га шляхом скасування рішення Городищенської міської ради (площа Миру, 8, м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19502, ) Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 07.12.2020 № 2-20/VIII у частині земельних ділянок:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

3) усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною, загальною площею 20,0397 га, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації речового права комунальної власності Городищенської міської ради (площа Миру, 8, м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19502, ) на земельні ділянки:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

4) усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною, загальною площею 20,0397 га, шляхом зобов`язання Городищенську міську раду (площа Миру, 8, м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19502, ) повернути, а Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) - прийняти земельні ділянки:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор послався на те, що при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратурою було встановлено порушення інтересів держави під час розпорядження землями державної форми власності, які використовуються для забезпечення діяльності Національної академії аграрних наук України (далі - НААН України) та перебувають у постійному користуванні Черкаської дослідної станції біоресурсів Національної академії аграрних наук України (далі - Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України).

Прокурор зазначив, що у ході проведеної інвентаризації земель Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) за рахунок земельної ділянки загальною площею 33,3 га в адміністративних межах Орловецької сільської ради 20.11.2019 сформовано 12 земельних ділянок загальною площею 20,0397 га за кадастровими номерами: :02:001:3665, :02:001:3666,

:02:001:3667, :02:001:3669, :02:001:3670,

:02:001:3671, :02:001:3672, :02:001:3673,

:02:001:3674, :02:001:3675, :02:001:3678,

:02:001:3679.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок у комунальну власність» вказані земельні ділянки згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення передано із державної у комунальну власність Городищенській міській раді.

Рішенням Городищенської міської ради від 07.12.2020 № 2-20/VІІІ «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення» прийнято спірні земельні ділянки у комунальну власність територіальної громади м. Городища та у лютому 2021 року зареєстровано щодо них право комунальної власності за Городищенською міською радою.

Підставами державної реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно зазначено рішення органу місцевого самоврядування від 07.12.2020 № 2-20А/VІІІ, наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ, акт приймання-передачі нерухомого майна від 08.12.2020.

Прокурор вважає, що зареєстровані за Городищенською міською радою на праві комунальної власності земельні ділянки за вище вказаними кадастровими номерами загальною площею 20,0397 га, фактично належать до земель державної форми власності, які з 1957 року використовуються для забезпечення діяльності НААН України та перебувають у постійному користуванні її державних підприємств на підставі рішення Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297 та Державного акта на право користування землею від 01.08.1957.

Прокурор зауважив, що упродовж 2017-2020 років Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН використовувала вказану земельну ділянку (ріллю) за цільовим призначенням для виконання статутних завдань та профільної науково-дослідної діяльності, а саме для здійснення організаційно-господарського забезпечення дослідних господарств та науково-дослідних установ НААН України умов для проведення досліджень, випробувань і доопрацювання наукових розробок, їх апробації, проведення виробничої перевірки і впровадження їх у сільськогосподарське виробництво. Натомість, з огляду на вказані обставини, з грудня 2020 року по цей час Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України фактично позбавлена можливості використовувати вказані земельні ділянки, що ускладнює здійснення установою в повній мірі профільної науково-дослідної діяльності та виконання інших статутних завдань.

Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Суд, враховуючи доводи прокурора щодо його представницьких повноважень, викладені у позові, вважає обґрунтованими підстави для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Відповідач-1 (ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) відзиву на позов до суду не подав.

20.04.2023 від відповідача-2 (Городищенської міської ради) надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав повністю посилаючись на те, що вирішення цієї справи відноситься виключно до компетенції адміністративного судочинства.

Відповідач-2 вважає, що участь прокурора у розгляді цієї справи порушуватиме принципи рівноправності сторін, і тому вбачає відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави у даній справі.

04.05.2023 прокурор подав до суду письмове пояснення, в яких заперечував проти доводів відповідача-2, викладених у відзиві на позов та зауважив, що у цій справі прокурор є самостійним позивачем і при зверненні до суду з цим позовом, прокурором не порушено право мирно володіти своїм майном інших осіб.

06.06.2023 від відповідача-2 (Городищенської міської ради) надійшла заява в порядку ст. 231, 182 ГПК України про закриття провадження у справі з тих підстав, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки Городищенська міська рада та Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області являються суб`єктами владних повноважень, рішення яких відповідно до позовної заяви першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави оскаржуються, а тому вирішення даної справи відноситься виключно до компетенції адміністративних судів.

Суд враховує, що у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних правовідносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного права та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло внаслідок та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Відтак, дослідивши подану відповідачем-2 заяву про закриття провадження у справі, та враховуючи викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі № 902/517/17 і Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі № 367/2259/15, суд вважає доводи Городищенської міської ради помилковими, і такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 04.07.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи судом були залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національну академію аграрних наук України і Черкаську дослідницьку станцію біоресурсів Національної академії аграрних наук України.

Хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 19.09.2023 судом оголошувалась перерва до 31.10.2023.

Ухвалою суду від 31.10.2023 судове засідання було призначене на 11:30 год. 09 листопада 2023 р.

Прокурор та представник від третьої особи - Черкаської дослідницької станції біоресурсів Національної академії аграрних наук України заявлені вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача-1, -2 та представник третьої особи (Національної академії аграрних наук України) в судове засідання не з`явилися.

Про час, дату та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

До початку судового засідання, 09.11.2023, від відповідача-2 надійшло до суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату через прийняття участі його представника у засіданні виконавчого комітету.

Вказану заявником у клопотанні причину нез`явлення до суду, суд не визнає поважною.

Суд вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку ст. 202 ГПК України без представників відповідача-1, -2, та третьої особи.

Суд, вислухавши прокурора та представника від третьої особи (Черкаської дослідницької станції біоресурсів Національної академії аграрних наук України), дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Предметом спору у справі є усунення перешкод у розпорядженні та користуванні Черкаською дослідною станцією біоресурсів НААН України 12 земельних ділянок площею 20,0397 га, які перебували у її постійному користуванні. Вказане стало можливим у зв`язку з прийняттям ГУ Держгеокадастру у Черкаській області наказу від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок у комунальну власність», рішення Городищенської міської ради від 07.12.2020 № 2-20/VIII «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення».

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297 у постійне користування Мліївської дослідної станції садівництва було відведено 245,14 га земель, що посвідчено Державним актом на право користування землею від 01.08.1957.

Згідно з планом до вказаного Державного акту передані земельні ділянки розташовані двома масивами, один з яких - Орловецьке відділення.

У 1958 році Мліївській дослідній станції садівництва присвоєно ім`я засновника розсадника - Л.П. Симиренка, а у подальшому наказом Державного агропромислового комітету Української РСР від 17.04.1989 № 101 на базі Мліївської ордена Трудового Червоного Прапора дослідної станції садівництва імені Л.П. Симиренка створено Науково-дослідний інститут садівництва Лісостепу УРСР ім. Л.П. Симиренка.

За приписами ст. 6 Земельного кодексу (далі - ЗК) України (в редакції 1990 року) в постійне володіння земля надається колгоспам, радгоспам, іншим державним, кооперативним, громадським підприємствам, установам і організаціям, релігійним організаціям для ведення сільського та лісового господарства.

Згідно положень ст. 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» у редакції станом на 13.12.1991 самоврядними науковими організаціями, що мають державну підтримку, є Академія наук України (далі - АНУ) та Українська академія аграрних наук (далі - УААН). Кошти на їх діяльність щорічно визначаються в бюджеті. Ці організації залучаються до проведення фундаментальних досліджень, розробки і втілення науково-технічної політики, експертизи важливих наукових та народногосподарських проектів.

Держава безкоштовно надає АНУ та УААН у довічне користування основні та обігові фонди, що використовуються для діяльності, передбаченої їх статутами.

Постановою Президії Верховної Ради Української РСР від 29.07.1991 № 1370-ХІІ за УААН закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходяться у розпорядженні її установ, та визначено, що порядок володіння та використання їх визначається виключно Президією Академії.

Наказом Президії УААН від 14.04.1992 № 100 Мліївський науково- дослідний інститут садівництва Лісостепу УРСР ім. Л.П. Симиренка (з дослідним господарством) перейменовано на Млїївський інститут садівництва ім. Л.П. Симиренка УААН (з дослідним господарством).

Відповідно постанови Президії УААН від 27.07.2006 (протокол № 11) Млїївський інститут садівництва ім. Л.П. Симиренка Української академії аграрних наук перейменовано в Інститут помології ім. Л.П. Симиренка УААН.

Наказом УААН від 29.08.2006 № 81 встановлено правонаступництво Інституту помології ім. Л.П. Симиренка УААН щодо майна, майнових прав і зобов`язань попередника.

Постановою Президії УААН від 30.06.2010 із землекористування Інституту помології імені Л.П. Симиренка УААН вилучено земельну ділянку площею 33,3 га в адміністративних межах Орловецької сільської ради, Городищенського району, Черкаської області і передано Державному підприємству «Дослідне господарство «Черкаське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН».

Постановою Президії УААН від 22.12.2010 (протокол № 20) «Про впорядкування мережі Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН та Інституту розведення і генетики тварин НААН» із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Черкаське» Черкаського інституту АПВ НААН» вилучено земельну ділянку площею 33,3 га в адміністративних межах Орловецької сільської ради, Городищенського району, Черкаської області і передано її у землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН».

Розпорядженням Городищенської РДА від 12.10.2012 № 381 надано дозвіл ДП «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Інституту розведення і генетики тварин НААН України» на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 33,3 га, яка розташована за межами населеного пункту, в адміністративних межах Орловецької сільської ради, Городищенського району, Черкаської області.

Найменування ДП «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН» 21.03.2011 змінено на Державне підприємство «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Інституту розведення і генетики тварин НААН України».

У подальшому, найменування ДП «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Інституту розведення і генетики тварин НААН України» 27.01.2014 змінено на ДП «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України».

Відповідно до наказу НААН від 07.12.2015 № 159 на виконання постанови Президії НААН від 30.06.2015 «Про удосконалення структури мережі та підвищення ефективності використання земельних ресурсів установ, підприємств і організацій НААН» (протокол № 7) здійснено реорганізацію ДП «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України» через приєднання до Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України.

Пунктом 3 вказаного наказу встановлено, що Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН () є правонаступником основних засобів і матеріальних цінностей, землі, майна, майнових та немайнових прав і зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Національної академії аграрних наук України».

Як вбачається з актів від 15.01.2017 приймання-передачі майна, майнових і немайнових прав та зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України» та приймання-передачі землі Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України» на баланс Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України передано майно, майнові і немайнові права та зобов`язання Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України», земельні ділянки, в тому числі, земельну ділянку в адміністративних межах Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області площею 33,3 га, без правовстановлюючих документів. Вказаний факт підтверджено в ході судового розгляду господарської справи №925/111/18.

Суд бере до уваги, що вказаний вище Державний акт на право користування землею від 01.08.1957, як і рішення Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297, що слугувало підставою для його видачі, у судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались та є чинними на цей час.

Таким чином, земельна ділянка площею 33,3 га в адміністративних межах Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області з 1957 року належить до земель державної власності» використовується для забезпечення діяльності НААН України та перебувала (перебуває) у постійному користуванні її державних підприємств: Мліївської дослідної станції садівництва (у період із 1957 по 1958 роки), Мліївської ордену Трудового Червоного Прапора дослідної станції садівництва імені Л.П. Симиренка (у період із 1958 по 1989 роки), Науково-дослідного інституту садівництва Лісостепу УРСР ім. Л.П. Симиренка (у період із 1989 по 1992 роки), Мліївського інституту садівництва ім. Л.П. Симиренка Української академії аграрних наук (у період із 1992 по 2006 роки), Інституту помології ім. Л.П. Симиренка УААН (у період із 2006 по 2010 роки), Дослідного господарства «Черкаське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН» (у період 2010 року), «Дослідного господарства «Драбівське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН» (у період із 2010 по 2011 роки), Дослідного господарства «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Інституту розведення і генетики тварин НААН України» (у період із 2011 по 2014 роки), ДП «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України» (у період із 2014 по 2015 роки), Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України (з 2015 року по цей час).

Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України добровільно від права користування вказаною земельною ділянкою не відмовлялась, уповноваженими органами НААН згода на її відчуження не надавалась.

Проте, у ході проведеної інвентаризації земель Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області) за рахунок земельної ділянки загальною площею 33,3 га в адміністративних межах Орловецької сільської ради 20.11.2019 сформовано 12 земельних ділянок загальною площею 20,0397 га за кадастровими номерами:

:02:001:3665, :02:001:3666, :02:001:3667, :02:001:3669, :02:001:3670,

:02:001:3671, :02:001:3672, :02:001:3673,

:02:001:3674, :02:001:3675, :02:001:3678,

:02:001:3679.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок у комунальну власність» вказані земельні ділянки згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення передано із державної у комунальну власність Городищенській міській раді.

Рішенням Городищенської міської ради від 07.12.2020 № 2-20/VIII «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення» прийнято спірні земельні ділянки у комунальну власність територіальної громади м. Городища та у лютому 2021 року зареєстровано щодо них право комунальної власності за Городищенською міською радою.

Підставами державної реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно зазначено рішення органу місцевого самоврядування від 07.12.2020 № 2-20А/ VIII, наказ ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ, акт приймання-передачі нерухомого майна від 08.12.2020 б/н.

Отже, зареєстровані за Городищенською міською радою на праві комунальної власності земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:3665, :02:001:3666, :02:001:3667, :02:001:3669, :02:001:3670, :02:001:3671, :02:001:3672, :02:001:3673, :02:001:3674, :02:001:3675, :02:001:3678, :02:001:3679 загальною площею 20,0397 га, фактично належать до земель державної форми власності, які з 1957 року використовуються для забезпечення діяльності НААН України та перебувають у постійному користуванні її державних підприємств на підставі рішення Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297 та Державного акта на право користування землею від 01.08.1957.

З матеріалів справи вбачається, що упродовж 2017-2020 років Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН використовувала вказану земельну ділянку (ріллю) за цільовим призначенням для виконання статутних завдань та профільної науково-дослідної діяльності, а саме для здійснення організаційно-господарського забезпечення дослідних господарств та науково-дослідних установ НААН України умов для проведення досліджень, випробувань і доопрацювання наукових розробок, їх апробації, проведення виробничої перевірки і впровадження їх у сільськогосподарське виробництво.

Натомість, як стверджував прокурор, з грудня 2020 року по цей час Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України фактично позбавлена можливості використовувати вказані земельні ділянки, що ускладнює здійснення установою в повній мірі профільної науково-дослідної діяльності та виконання інших статутних завдань.

Таким чином, як наголосив прокурор, у порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 84, 122, 142, 149, 150 ЗК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», ст.ст. 10, 18, 24, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстровано право комунальної власності Городищенської міської ради на земельні ділянки загальною площею 20,0397 га державної форми власності, які з 1957 року використовуються для забезпечення діяльності НААН України та перебувають у постійному користуванні її державних підприємств (з 2015 року - Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України).

Згідно з положеннями ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

З огляду на це у сфері земельних відносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, згідно з якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Засади правового порядку у сфері земельних відносин в Україні визначаються Земельним кодексом України.

Так, за правилами ст.ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу та основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад і держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна» національні галузеві академії наук є державними науковими організаціями України, які здійснюють фундаментальні дослідження, організовують, проводять та координують прикладні дослідження у відповідних галузях науки. Національна академія наук України, національні галузеві академії наук засновані на державній власності, фінансуються з Державного бюджету України, а також з інших, не заборонених законодавством України, джерел фінансування.

Майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансах відповідних національних галузевих академій наук І організацій, віднесених до їх відання, і які закріплені державою за національними галузевими академіями наук у безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом (ст. 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна»).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до складу національних галузевих академій наук входить, у тому числі, і НААН України, яка є самоврядною науковою організацією, заснованою на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.

Відповідно до положень Статуту НААН України, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2016 № 2332/5, головними науковими установами є національний науковий центр та інститут, яким можуть підпорядковуватись дослідна станція, дослідне господарство, дослідне підприємство, експериментальне виробництво (п. 75 Статуту НААН України).

Дослідні господарства, як і інші підприємства та організації НААН України, є експериментально-виробничою базою для проведення досліджень, випробувань і доопрацювання наукових розробок. Крім того, зазначені підприємства та організації забезпечують сільськогосподарське виробництво елітним та репродуктивним насінням, садивним матеріалом, племінною продукцією тощо (п. 78 Статуту НААН України).

Саме для виконання вказаних завдань у постійне користування підприємств та організацій НААН України передаються земельні ділянки у порядку, передбаченому Земельним кодексом України (ст. 5 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»).

Водночас такі земельні ділянки перебувають під особливою охороною держави та мають спеціальний правовий статус.

Такий правовий статус щодо земельних ділянок державної форми власності, які надані у постійне користування підприємств і установ НААН України, передбачено положеннями ст.ст. 84, 117, 150, п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу».

Зокрема, пп. «а» п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України встановлено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад,, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Положеннями ч. 2 ст. 117 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, серед іншого, належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Також відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 150 ЗК України землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів належать до особливо цінних земель.

Припинення права постійного користування земельними ділянками з числа особливо цінних земель з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України (ч. 2 ст. 150 ЗК України у редакції від 04.11.2018).

Викладене кореспондується з положеннями Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Так, земельні ділянки передаються державним і комунальним науковим установам у постійне користування у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, і не можуть бути вилучені (припинено право постійного користування земельною ділянкою) за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування без згоди власника (власників) або уповноваженого ним (ними) органу чи Президії Національної академії наук України або національних галузевих академій наук (ст. 5 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»).

Правові основи управління об`єктами державної власності передбачені Законом України «Про управління об`єктами державної власності».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. З наведеного Закону об`єктами управління державної власності, зокрема, є державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Як визначено ст. 8 вказаного Закону, Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені п.п. 1,3-11, 14-15, 18-38 ст. 6 цього Закону.

Особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу також визначено відповідним Законом України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» від 07.02.2002 № 3065-ІІЕ

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об`єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.

Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України (ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу»).

Відповідно до ч. 8 ст. 122 ЗК України (у редакції від 04.11.2018) Кабінет Міністрів України уповноважено передавати земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (у редакції від 04.11.2018) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

При цьому вилучення для суспільних потреб земель, що обмежені в обороті, здійснюється виключно на підставі рішень уповноважених органів державної влади та органів місцевого самоврядування, прийнятих з обов`язковим обґрунтуванням доцільності Інтересу держави і суспільства використання іншою особою цієї земельної ділянки за іншим призначенням.

Наведені вище вимоги законодавства знайшли своє відображення в інших нормативних документах.

Так, згідно з п.п. 88-89 Статуту НААН України майновий комплекс НААН України складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів (далі - об`єкти майнового комплексу), які перебувають на балансі НААН України і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН України в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних у результаті фінансово-господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом. Використання державного майна, переданого НААН України, здійснюється з урахуванням норм Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» та чинного законодавства.

Положеннями п. 90 Статуту НААН України передбачено, що НААН України, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу, забезпечує реалізацію прав держави як власника таких об`єктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством.

НААН України відповідно до законодавства та вказаного Статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безплатне користування без права зміни форми власності, а також земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування або в оренду згідно з вимогами земельного законодавства (п. 91 Статуту НААН України).

Пунктом 94 Статуту НААН України визначено, що вилучення земельних ділянок наукових установ, підприємств і організацій НААН України та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президії НААН України відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН України, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України, та в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 98 Статуту НААН України суб`єктом прав з розпорядження майновим комплексом наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у відданні НААН України, є Президія.

Відповідно до Статуту Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України, затвердженого 12.08.2017 Президентом НААН України, дослідна станція є державною, бюджетною, неприбутковою установою, основним завданням якої є створення умов для проведення наукових досліджень, апробації і впровадження наукових розробок у сфері агропромислового комплексу.

Згідно з п. 29 Статуту Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України її обов`язком є забезпечувати цільове використання закріпленого за нею майна.

Як передбачено ч. 1 ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти.

Суд враховує, що правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, Земельним кодексом України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної власності у приватній чи комунальній власності. У свою чергу, неможливість існування у таких об`єктів іншого, ніж держава, власника унеможливлює виникнення у них нового володаря.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави зробити висновок про те, що землі Національної академії наук України, державних галузевих академій наук, дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів мають спеціальний правовий статус та перебувають під особливою охороною держави, а тому з огляду на вимоги ст. 178 ЦК України та ст.ст. 84, 117, п. 24 розділу X «Перехідні проложення» ЗК України вилучені з цивільного обороту та не можуть передаватись у приватну, комунальну власність без їх попереднього вилучення за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України та за погодженням з Верховною Радою України.

Як зазначено вище, відповідно наказу НААН від 07.12.2015 № 159 на виконання постанови Президії НААН від 30.06.2015 «Про удосконалення структури мережі та підвищення ефективності використання земельних ресурсів установ, підприємств і організацій НААН» (протокол № 7) здійснено реорганізацію Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України» через приєднання до Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України.

Пунктом 3 вказаного наказу встановлено, що Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН () є правонаступником основних засобів і матеріальних цінностей, землі, майна, майнових та немайнових прав і зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Національної академії аграрних наук України», від якого прийняла на баланс майно, майнові і немайнові права та зобов`язання, земельні ділянки, в тому числі, земельну ділянку в адміністративних межах Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області площею 33,3 га, без правовстановлюючих документів.

Попередньо вказана земельна ділянка площею 33,3 га в адміністративних межах Орловецької сільської ради Городищенського району Черкаської області з 1957 року на підставі рішення Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297 та Державного акту на право користування землею від 01.08.1957 належала до земель державної власності, використовувалася для забезпечення діяльності НААН України та перебувала у постійному користуванні її державних підприємств: Мліївської дослідної станції садівництва, Мліївської ордену Трудового Червоного Прапора дослідної станції садівництва імені Л.П. Симиренка, Науково-дослідного інституту садівництва Лісостепу УРСР ім. Л.П. Симиренка, Мліївського інституту садівництва ім. Л.П. Симиренка Української академії аграрних наук, Інституту помології ім. Л.П. Симиренка УААН, «Дослідне господарство «Черкаське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН», «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаського інституту агропромислового виробництва НААН», «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів Інституту розведення і генетики тварин НААН України».

Пунктом 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом (що відбулося 01.01.2013), є дійсними.

Докази про безповоротне вилучення вказаних земельних ділянок державної форми власності з постійного користування державних підприємств системи НААН уповноваженими органами з моменту видачі зазначеного вище Державного акта по цей час відсутні, тобто будь-які рішення не приймались, добровільна згода установами-користувачами на припинення постійного користування зазначеними земельними ділянками не надавалась, окрім описаного вище вилучення для подальшої передачі іншій установі НААН України.

Суд бере до уваги, що законодавчими актами передбачено, що у разі реорганізації юридичних осіб їх майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Зокрема, згідно зі ст. 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

За змістом ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 191 ЦК України встановлено, що підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом

Разом з тим, державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ч. 1 ст. 24 ЗК України).

Положеннями ч. 1 ст. 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначається законом (рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005).

Такий перелік підстав передбачено ст. 141 ЗК України, відповідно до положень якої реорганізація державного підприємства не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Аналізуючи викладене, Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України є правонаступником майна, прав та обов`язків Державного підприємства «Дослідне господарство «Драбівське» Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України» відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, зокрема в частині права постійного користування земельною ділянкою площею 33,3 га, що розташована в адміністративних межах Орловецької сільської ради, Городищенського району, яке у свою чергу є ланкою ланцюга переходу вказаного права, набутого установами НААН України на підставі рішення Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297 та Державного акта на право користування землею від 01.08.1957.

Такі висновки щодо правонаступництва відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 11.04.2018 у справі № 911/4065/16 та від 21.02.2011 у справі № 21-3а11.

Також, за правилами п. 2, п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Оскільки право державної власності та право постійного користування спірними земельними ділянками виникло ще у 1957 році, то згідно з вимогами ч.ч. 1-4, 9 ст, 79-1 ЗК України ця земельна ділянка вважається сформованою з 01.08.1957, тобто з дати видачі Державного акта.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право її постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 зазначеного Кодексу передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.ч. З, 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними.

За змістом норм Земельного кодексу України від 18.12.1990 та від 25.10.2001 з подальшими змінами та доповненнями (до набрання чинності змінами з 01.01.2013) порядок передачі та набуття права користування (постійного користування) на землі державної власності сільськогосподарського призначення не змінювався: правовстановлювальний характер мало рішення органу, до повноважень якого належало розпорядження відповідними землями, про передачу земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення в користування (постійне користування), яке було підставою для набуття прав на цю ділянку, а оформлення такого права з видачею, зокрема, державного акта мало посвідчувальний характер (таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2020 у справі № 916/2675/20).

Державний акт на право постійного користування землею від 01.08.1957, як і рішення Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297, у судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались та є чинними на цей час.

Повне накладення земельних ділянок загальною площею 20,0397 га за кадастровими номерами: :02:001:3665, :02:001:3666, :02:001:3667, :02:001:3669, :02:001:3670, :02:001:3671, :02:001:3672, :02:001:3673, :02:001:3674, :02:001:3675, :02:001:3678, :02:001:3679 на землі державної власності, які на підставі державного акту на право користування землею від 01.08.1957 перебувають у користуванні Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН, підтверджується даними з Національної кадастрової системи.

Із довідки державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (станом на 31.12.2015) від 07.06.2019 № 32-23-0.230-593/161-19, виданою Черкаській дослідній станції біоресурсів НААН України відділом у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, вбачається, що земельна ділянка, розташована в адміністративних межах Орловецької сільської ради Городищенського району площею 33,3 га, відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності, землекористувач - Мліївський інститут садівництва.

До вказаної довідки додано ситуаційний план місцезнаходження земельної ділянки, згідно якого її конфігурація повністю співпадає з конфігурацією однієї з земельних ділянок, зазначених у Державному акті на право користування землею від 01.08.1957, виданому Мліївській дослідній станції садівництва.

Суд враховує що факт формування спірних земельних ділянок за рахунок земельної ділянки площею 33,3 га, яка розташована за межами населеного пункту, в адміністративних межах Орловецької сільської ради, Городищенського району, Черкаської області, підтверджується матеріалами інвентаризації і листами ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 14.09.2022 № 10-23-0.21-2935/2-22, від 23.01.2023 № 10-23-0.2-283/2-23, де зазначено, що земельна ділянка площею 33,3 га згідно з Формою 6-зем «Звіту про кількісні характеристики земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями, та видами економічної діяльності» станом на 01.01.2004, 01.01.2009, 01.01.2012, 01.01.2014 обліковувалася за Мліївським інститутом садівництва та в її межах сформовані спірні земельні ділянки.

Отже, суд вважає, що спірні земельні ділянки належать до категорії земель державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України, мають правовий статус земель, які використовуються для забезпечення діяльності НААН України, та є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав, що, серед іншого, не можуть передаватися у комунальну власність.

Зокрема, статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право на звернення за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, встановлено нормами ст. 4 ГПК України.

Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з п.п.4, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п.п. 1,4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Держгеокадастр згідно з покладеними на нього завданнями розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, встановлених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Суд бере до уваги, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженим наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, передбачено, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

У межах своїх повноважень Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Як встановлено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, держава як власник земельних ділянок державної форми власності делегувала Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, визначених законом. Тобто воля держави як власника може виражатися лише в таких діях органу, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

Таким чином, здійснення Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області права власності розпорядження землею не у спосіб та поза межами своїх повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави, що відповідно до ст. 391 ЦК України дає право державі як власнику спірних земельних ділянок вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження ними.

Суд звертає увагу на те, що виключний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою встановлено положеннями ст. 141 ЗК України.

Так, згідно з п.п. «а», «б» та «в» ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ч.ч. З та 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Разом з тим, право постійного користування Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України спірними земельними ділянками у порядку ст. 141 ЗК України не припинялось, з моменту видачі вказаного державного акта по цей час рішення про їх вилучення уповноваженими органами не приймались, добровільна згода на припинення постійного користування зазначеними земельними ділянками не надавалась.

Зокрема, Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України як землекористувач не відмовлялась від права постійного користування спірними земельними ділянками, що підтверджується листом від 22.06.2022 № 142.

Також, згідно з інформацією Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України від 24.02.2023 № 55 Національна академія аграрних наук України в добровільному порядку від використання вказаної земельної ділянки не відмовлялася, Черкаська дослідна станція біоресурсів НААН України до Президії НААН України стосовно надання дозволу на припинення права постійного користування спірними землями, не зверталась та відповідно Президія НААН згоду на припинення права постійного користування Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України земельними ділянками у межах Орловецької сільської ради не надавала.

Проте всупереч вимогам ст.ст. 84, 116, 117, 122, 142, 149, 150 ЗК України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області видано наказ від 08.12.2020 № 37-ОТГ, яким протиправно передано у комунальну власність земельні ділянки:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679, сформовані за рахунок земельної ділянки площею 33,3 га, наданої у постійне користування Черкаській дослідній станції біоресурсів НААН України рішенням Городищенської районної Ради депутатів трудящих від 10.08.1957 № 297 та Державним актом на право користування землею від 01.08.1957.

Наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ підлягає скасуванню у судовому порядку, оскільки саме цим наказом змінено правовий статус земельних ділянок, що мало наслідком прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Городища в особі Городищенської міської ради вказаних вище спірних земельних ділянок державної форми власності, які використовуються для забезпечення діяльності НААН України та з 1957 року, перебувають у постійному користуванні її державних підприємств (з 2015 року - Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України).

Зазначений наказ прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області поза межами повноважень, визначених ст.ст. 116, 117, 122, 186 ЗК України та Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, через що не може вважатися виявленням волі держави з огляду на невідповідність вимогам законодавства та інтересам держави.

Вказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про передачу земельних ділянок у комунальну власність є розпорядчим актом, на підставі якого надалі виникають права та обов`язки окремих суб`єктів господарювання, в тому числі, щодо подальшого розпорядження наданою йому земельною ділянкою.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а обов`язковою умовою є також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів держави (суспільних інтересів).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Не скасований (невизнаний недійсним) акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акта, а тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону спрямоване на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення), тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення згаданого інтересу.

Відтак, скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про передачу спірних земельних ділянок у комунальну власність суд вважає ефективним, належним та правомірним способом захисту порушеного права держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо їх дійсного власника та цільового призначення.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про нявність підстави для скасування у судовому порядку наведеного вище наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про передачу у комунальну власність земельних ділянок державної форми власності, які використовуються для забезпечення діяльності НААН України та з 1957 року перебувають у постійному користуванні її державних підприємств (з 2015 року Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України).

Ст. 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.04,2009 № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з цим, відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абз. 2 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Суд зазначає, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, а тому визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, Верховного Суду від 04.06.2013, 25.05.2016, 24.06.2022 у справах №№ 21-64а13, 21-5459а15, 809/847/18.

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З урахуванням вищезазначених обставин та норм права вбачається, що при прийнятті 07.12.2020 Городищенською міською радою рішення № 2-20/VIII «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення», спірні земельні ділянки протиправно вибули з державної власності, змінено їх правовий статус, оскільки вони перебувають у постійному користуванні Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України, мають правовий статус земель, які використовуються для забезпечення діяльності НААН України, та є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав, що, серед іншого, не можуть перебувати у комунальній власності.

Зазначене рішення Городищенської міської ради є розпорядчим актом, на підставі якого надалі у неї виникли права щодо спірних земельних ділянок та стало однією з підстав державної реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а обов`язковою умовою є також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів держави (суспільних інтересів).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14- ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).

Суд бере до уваги те, що оскарження рішення органу місцевого самоврядування спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, де також суд зауважив, що рішення органу місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.08.2019, від 15.10.2019, від 22.01.2020, від 01.02.2020 у справах №№ 911/3681/17, 911/3749/17, 910/1809/18, 922/614/19.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що визнання незаконним та скасування рішення Городищенської міської ради від 07.12.2020 № 2-20/VIII «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення» є ефективним, належним та правомірним способом захисту порушеного права держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо їх дійсного власника та цільового призначення.

За таких обставин, суд вбачає підстави для скасування у судовому порядку наведеного вище рішення Городищенської міської ради про прийняття у комунальну власність земельних ділянок державної форми власності, які використовуються для забезпечення діяльності НААН України та з 1957 року перебувають у постійному користуванні її державних підприємств (з 2015 року - Черкаської дослідної станції біоресурсів НААН України).

Щодо заявленої прокурором вимоги про повернення земельної ділянки, то суд приходить до наступного.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.

Право власності держави на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

Як передбачено положеннями ч. 2 ст. 117 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, серед іншого, належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Також відповідно до пп. «а» п. 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель як об`єктів права власності, які не можуть набуватися приватними власниками, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до законодавства є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Реалізація такого права повинна відбуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежно оборотоздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у приватній власності та у вільному обігу між приватними особами.

Фізичне зайняття обмежено оборотоздатних земель та їх використання особою, яка з огляду на вимоги законодавства не могла набувати прав власності чи користування ними, не позбавляє права володіння ними дійсного власника таких земель, але створює останньому перешкоди у здійсненні ним охоронюваного законом права користування своїм майном.

Навіть у випадку оформлення права приватної, комунальної власності на виведені з цивільного обороту земельні ділянки, такий власник не набуває статусу володільця спірним майном, оскільки за Українським народом зберігається його право на землю, що є об`єктом права власності народу, і таке право залишається не припиненим.

Таким чином, у разі фізичного зайняття обмежено оборотоздатних земель та оформлення речових прав на них, ураховуючи їх правовий титул, відповідне порушення необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Предмет негаторного позову становить вимога власника майна до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Суд враховує те, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що порушені права та законні інтереси держави підлягають захисту шляхом зобов`язання Городищенської міської ради усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками загальною площею 20,0397 га, шляхом їх повернення.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц.

Судом встановлено, що на час звернення прокурора до суду із позовом, за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірні земельні ділянки загальною площею 20,0397 га зареєстровані на праві комунальної власності за Городищенською міською радою, проте в силу наведених вище вимог законодавства вони не можуть перебувати у комунальній власності.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки й одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Отже, у розумінні положень наведеної норми способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 913/175/20.

Суд бере до уваги, що вирішуючи спір про захист права власника на розпорядження та користування земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці, Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 915/572/17 зазначив, що орган уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. При цьому, навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати правомочності щодо використання та розпорядження спірними земельними ділянками площею 20,0397 га необхідно усунути перешкоди у користуванні ними шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності Городищенської міської ради на спірні земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Оскільки цей спір стосується державної реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки за Городищенською міською радою, а у результаті здійснення такої реєстрації державний реєстратор не набув цивільних прав і обов`язків та вирішення цієї справи не тягне зміну його майнових прав, залучення останнього до участі у справі як співвідповідача не вимагається.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 361/4307/16-ц.

Суд зауважує, що для інтересів держави важливим є питання збереження майнового комплексу і земель НААН України та їх використання для наукового забезпечення розвитку галузей агропромислового комплексу України шляхом проведення фундаментальних наукових досліджень у сфері агропромислового комплексу, а також створення на основі нових знань наукових розробок для інноваційного розвитку агропромислового комплексу, використання яких має сприяти збільшенню обсягів виробництва конкурентоспроможної сільськогосподарської продукції.

Використання майна та земельних ділянок, закріплених за підприємствами та установами НААН України, за призначенням має важливе значення для держави та відповідає її інтересам, що полягають у забезпеченні продовольчої безпеки держави як одного з пріоритетних напрямків Національної економічної стратегії на період до 2030 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2021 № 179.

Суд звертає увагу на те, що за умови припинення таких робіт у наукоємних напрямах рослинництва і насінництва Україна може стати повністю залежною від постачання насіння, садивного матеріалу та племінної продукції іноземного виробництва. Тому, зважаючи на це, продовольче забезпечення та дослідницьку діяльність віднесено до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України (ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

Водночас виконання науково-дослідних робіт в агропромисловому комплексі об`єктивно неможливе без наявності у підприємств і установ НААН України земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Суд враховує, що права держави як власника земельних ділянок, переданих підприємствам і організаціям НААН України у постійне користування (загальний земельний банк становить майже 460 тис. га), порушуються через неналежне виконання НААН України визначених повноважень.

Окремі управлінські рішення НААН України та суб`єктів господарювання, які перебувають у її віданні і використовують земельні ділянки державної власності, призводять до фактичної втрати прав держави як власника таких об`єктів та містять корупційні ризики. У результаті права держави на земельні ділянки, які надані у постійне користування для дослідних і навчальних цілей, порушено, що потребує негайного реагування.

Отже, інтереси держави полягають в ефективній діяльності підприємств і установ НААН України та виконанні ними важливої науково-дослідної функції для забезпечення інтересів національної продовольчої безпеки. Саме для задоволення цих суспільних потреб такі підприємства були створені державою та продовжують функціонувати, а у постійне користування останніх передані земельні ділянки, що мають спеціальний правовий статус і перебувають під особливим захистом держави.

Суд переконаний, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури підлягають до стягнення витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 20,0397 га шляхом скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність від 08.12.2020 № 37-ОТГ у частині земельних ділянок:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;.

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

Усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною площею 20,0397 га шляхом скасування рішення Городищенської міської ради (площа Миру, 8, м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19502, ) Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Городища в особі Городищенської міської ради з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 07.12.2020 № 2-20/VIII у частині земельних ділянок:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

Усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною, загальною площею 20,0397 га, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації речового права комунальної власності Городищенської міської ради (площа Миру, 8, м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19502, ) на земельні ділянки:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

Усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення, цільове використання - для дослідних і навчальних цілей, загальною, загальною площею 20,0397 га, шляхом зобов`язання Городищенську міську раду (площа Миру, 8, м. Городище, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19502, ) повернути, а Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ) - прийняти земельні ділянки:

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3665;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3666;

- площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:3667;

- площею 0,8000 га за кадастровим номером :02:001:3669;

- площею 0,8397 га за кадастровим номером :02:001:3670;

- площею 1,0000 га за кадастровим номером :02:001:3671;

- площею 1,1000 га за кадастровим номером :02:001:3672;

- площею 0,4000 га за кадастровим номером :02:001:3673;

- площею 1,4000 га за кадастровим номером :02:001:3674;

- площею 1,5000 га за кадастровим номером :02:001:3675;

- площею 2,5000 га за кадастровим номером :02:001:3678;

- площею 9,0000 га за кадастровим номером :02:001:3679.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (; вул.Смілянська,131, м.Черкаси, 18001) на користь Черкаської обласної прокуратури (бул.Шевченка, буд. 286, м. Черкаси, 18015, , р/р UА 0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) 23 844,92 грн (двадцять три тисячі вісімсот сорок чотири грн 92 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Городищенської міської ради (; площа Миру,8, м.Городище, Черкаська область, 19502) на користь Черкаської обласної прокуратури (бул.Шевченка, буд. 286, м. Черкаси, 18015, , р/р UА 0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ) 23 844,92 грн (двадцять три тисячі вісімсот сорок чотири грн 92 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Повне рішення складено 22.11.2023.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Костянтин ДОВГАНЬ