ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023м. ХарківСправа № 922/2060/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 76) в інтересах держави, в особі : 1. Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 10) 2. Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (61002, м. Харків, вул. Кирпичова, буд. 2)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" (61125, м. Харків, в`їзд Ващенківський, буд. 16-А)
про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 3770747,81 грн.
за участю представників:

прокурор - Комісар О.О.;

позивач 1 - не з`явився;

позивач 2 - Терещенко К.І.;

відповідач - Єграшина Т.Г.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі: 1. Міністерства освіти і науки України, 2. Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі", згідно вимог якої прокурор просить суд:

- визнати недійсними Додаткову угоду №1 від 29.12.2021 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №2 від 30.12.2021 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №3 від 30.12.2021 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №4 від 31.12.2021 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №5 від 31.12.2021 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №1/1 від 27.01.2022 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №6 від 06.06.2022 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №7 від 26.10.2022 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021, Додаткову угоду №8 від 28.10.2022 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" (код ЄДРПОУ - 30510656) на користь Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (код ЄДРПОУ - 02071180) грошові кошти у розмірі 4112829,66 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 27.06.2023 о 12:30.

23.06.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №16204).

23.06.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано заяву про залишення позовної заяви без розгляду (вх. №16205).

26.06.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №16395).

26.06.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача 2 зареєстровано заяву про відкладення підготовчого засідання (вх. №16406).

27.06.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (вх. №16547).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 27.06.2023 задоволено клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, поновлено процесуальний строк та долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи на підставі статті 42, 119, 165, 183, 232-235 ГПК України. Разом з тим, задоволено клопотання позивача 2 про відкладення підготовчого засідання та підготовче засідання відкладено на 25.07.2023 о 12:30 на підставі статті 42, 183, 232-235 ГПК України.

28.06.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача 1 зареєстровано пояснення (вх. №16678), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

25.07.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача 2 зареєстровано пояснення (вх. №19522), в яких викладено клопотання про повернення позовної заяви та залишення позову без розгляду.

25.07.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано додаткові пояснення (вх. №195544), в яких викладено клопотання про витребування у позивача 2 документів в порядку статті 80 ГПК України та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.07.2023 у зв`язку з тим, що відповідач не підтримує клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №16395 від 26.06.2023), зазначене клопотання залишено без розгляду. Разом з тим, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 08.08.2023 о 12:00 на підставі статті 177, 183, 232-235 ГПК України.

25.07.2023 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №19611), які досліджено та долучено до матеріалів справи.

04.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від прокурора зареєстровано клопотання про долучення документів (вх. №20781) разом з поясненнями по справі та заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій прокурор з огляду на надані документи щодо фактичних обсягів поставки та оплати товару просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" (код ЄДРПОУ - 30510656) на користь Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" () грошові кошти у розмірі 3770747,81 грн.

07.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача 2 зареєстровано заяву про приєднання доказів до матеріалів справи (вх. №20905), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

07.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача 2 зареєстровано заяву (вх. №20908) про проведення судового засідання 08.08.2023 о 12:00 за відсутності повноважного представника позивача 2.

08.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від прокурора зареєстровано заяву про зміну предмету позову (вх. №20982), в якій прокурор обґрунтовуючи наявність правових та фактичних підстав зміни предмету позову, просить суд пункт 4 прохальної частини позовної заяви викласти у наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" () на користь держави на розрахунковий рахунок - UA0004225, отримувач - НТУ "ХПІ", код отримувача - 02071180, банк отримувача - Державна казначейська служба України грошові кошти у розмірі 3770747,81 грн."

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 08.08.2023 задоволено заяву позивача 2 про проведення судового засідання за відсутності представника позивача 2, а також з метою реалізації завдань підготовчого засідання, відкладено підготовче засідання на 06.09.2023 о 12:10 на підставі статті 177, 182, 232-235 ГПК України.

08.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №21053).

08.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано клопотання про долучення документів (вх. №21055).

Разом з тим, судом повідомлено учасників справи про перенесення судового засідання на 11.09.2023 о 09:15.

07.09.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від прокурора зареєстровано заяву про зміну предмету позову (вх. №24201), в якій прокурор обґрунтовуючи наявність правових та фактичних підстав зміни предмету позову, просить суд вважати пункт 4 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" () на користь держави в особі Міністерства освіти і науки України () грошові кошти у розмірі 3770747,81 грн."

11.09.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано додаткові пояснення у справі (вх. №24474, №24370), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, а також заслухавши думку учасників справи, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2023 клопотання відповідача про витребування доказів та заяву прокурора про зміну предмету позову (вх. №20982 від 08.08.2023) залишено без розгляду у зв`язку з не підтриманням їх відповідачем та прокурором. Водночас відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду та заяви позивача 2 про повернення позовної заяви як у безпідставно заявлених на підставі статті 42, 55, 185, 226, 233-235 ГПК України.

Окрім того, дослідивши матеріали справи, а також заслухавши думку учасників справи, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2023 заяву прокурора про зменшення розміру позовних вимог (вх. №20781 від 04.08.2023) прийнято до розгляду та подальший розгляд справи вирішено здійснювати з її урахуванням на підставі статті 42, 46, 169, 233-235 ГПК України.

Також, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2023 заяву прокурора про зміну предмету позову (вх. №24201 від 07.09.2023) прийнято до розгляду та подальший розгляд справи вирішено здійснювати з її урахуванням на підставі статті 42, 46, 233-235 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №922/2060/23 до судового розгляду по суті на 10.10.2023 об 11:00.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2023 відкладено судове засідання на 31.10.2023 о 14:00 на підставі статті 201, 216, 232, 233 ГПК України.

31.10.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано додаткові пояснення (вх. №29638).

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2023 відкладено судове засідання на 09.11.2023 о 13:00.

09.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від відповідача зареєстровано додаткові пояснення у справі (вх. №30659).

Прокурор у судове засідання з`явився, позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Позивач 1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Позивач 2 у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні.

Оскільки судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, надано учасникам справи достатньо часу для реалізації ними своїх процесуальних прав, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також заслухавши вступне та заключне слово учасників справи, суд встановив наступне.

Щодо обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, що визначені законом.

Згідно з статтею 131-1 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури визначено законом.

Вимогами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звернутися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження випадках та в порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 висловлено правову позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріального або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відтак, звернення до суду з позовом та пред`явлення позовних вимог до відповідача є правом особи, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор, як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Системне тлумачення положень частин 3 - 5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Що б інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Суд враховує, що Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" визначені повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади.

Пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, згідно статті 1, 6 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій. Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Як передбачено статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України від 16.10.2014 №630 Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Згідно з пунктом 4 Положення МОН відповідно до покладених на нього завдань: затверджує статути закладів вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої та позашкільної освіти, що перебувають у сфері його управління, за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України; реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти, бере участь у визначенні мінімальних нормативів матеріально-технічного, фінансового забезпечення закладів освіти; розробляє пропозиції щодо обсягів матеріально-технічного і фінансового забезпечення закладів освіти; формує пропозиції щодо обсягу освітніх субвенцій, державного фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти та стипендійного фонду; розподіляє освітні субвенції та державне фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та стипендійний фонд закладів освіти, що перебувають у сфері його управління.

Відповідно до пункту 5 Положення МОН з метою організації своєї діяльності, зокрема, організовує планово-фінансову роботу в апараті МОН, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку; забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів.

Також, у підпункті 7, пункту 5 Положення визначено, що МОН забезпечує в установленому порядку самопредставництво МОН у судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби МОН або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів МОН у судах та інших органах через представників.

Аналіз наведених пунктів Положення дозволяє дійти висновку, що Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, до основних завдань якого належить, зокрема, здійснення контролю за використанням фінансових ресурсів, а також забезпечення ефективного та цільового використання бюджетних коштів.

Відповідно до пунктів 4, 7 частини 5 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошторис розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плати використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне та цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Верховний Суду у постанові від 16.05.2021 по справі №910/11847/19 дійшов висновку, що правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ.

Статтею 22 БК України унормовано, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

За змістом пункту 18 частини 1 статті 2 БК України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац 3 пункту 7 Порядку).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 дійшла висновку, що лікарня у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі електричної енергії за договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.

Отже, Міністерство освіти і науки України є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень та головним розпорядником бюджетних коштів.

Матеріали справи свідчать, що Київська окружна прокуратура міста Харкова листом №50-103-1152ВИХ-23 від 15.03.2023 звернулась до Міністерства освіти і науки України, в якому з викладенням фактичних та правових підстав звернення запропонувала захистити інтереси держави шляхом пред`явлення позову.

Натомість, матеріали справи не містять відповіді Міністерства освіти і науки України на лист №50-103-1152ВИХ-23 від 15.03.2023. При цьому, відповідно до листа №50-1031763ВИХ-23 Київська окружна прокуратура в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" звернулась до Міністерства освіти і науки України з повідомлення, в якому з урахуванням викладеного, повідомила про подання окружною прокуратурою позовної заяви.

Вказане вище стало підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді, оскільки при наявності порушень інтересів держави та бездіяльності органу, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, прокурором встановлена наявність визначених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення з даною позовною заявою до господарського суду.

На підставі вище наведеного та наявних в матеріалах справи доказів, а також аргументів прокурора, наведених ним у позові, суд дійшов висновку, що прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України та звернення до суду із вказаним позовом.

Щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, Київська окружна прокуратура міста Харкова листом №50-103-1151ВИХ-23 від 15.03.2023 звернулась до Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", в якому з викладенням аналогічних фактичних та правових підстав звернення з вказаним листом, запропонувало захистити інтереси держави шляхом пред`явлення позову.

У відповідь на зазначений вище лист, листом №66-01-16/100 від 03.04.2023 Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" повідомив, що не вбачає будь-яких порушень процедури закупівлі електричної енергії на 2022 рік та порушень ведення господарських правовідносин з постачальником. Разом з тим, повідомив, що підстав для захисту інтересів держави шляхом пред`явлення позову немає.

Листом №50-1031763ВИХ-23 Київська окружна прокуратура в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" звернулась до Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" з повідомленням, в якому з урахуванням викладеного, повідомила про подання окружною прокуратурою позовної заяви.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" унормовано, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, держава у цивільних (господарських) правовідносинах діє через органи державної влади, а не через державні чи комунальні підприємства/заклади.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави (про відповідне зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

У пунктах 8.10, 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 сформульовано такі правові висновки: "Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини 3 статті 23 Закону (Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру"), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону (Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру") межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави".

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 83)).

Беручи до уваги положення статті 53 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 по справі №911/2169/20 дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 названого Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в інтересах якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

В постановах Верховного Суду від 25.11.2020 у справі №204/6292/18, від 17.06.2020 у справі № 204/7119/18 викладено правовий висновок про те, що саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Натомість державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно-визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.

Із змісту наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Національного технічну університету "Харківський політехнічний інститут" () слідує, що за своєю організаційно-правовою формою позивач 2 є державною організацією (установа, заклад).

Відповідно до пункту 1.4. Статуту Національного технічну університету "Харківський політехнічний інститут", затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.12.2019 №1618 (надалі - Статут) університет провадить свою діяльність відповідно до Конституції України, чинних міжнародних договорів України, Законів України "Про освіту", "Про вищу освіту" "Про наукову і науково-технічну діяльність" та інших актів законодавства та цього Статуту.

Пунктом 1.5. Статуту передбачено, що у своїй діяльності університет керується принципами автономії та самоврядування, розмежування прав, повноважень і відповідальності органів управління університету та його структурних підрозділів, поєднання колегіальних та єдиноначальних засад, незалежності від політичних партій, громадських і релігійних організацій, свободи слова і творчості, поширення знань та інформації, проведення наукових досліджень і використання їх результатів, а також поваги до прав інтелектуальної власності.

Згідно з пунктом 1.6. Статуту університет має самостійний баланс, розрахункові рахунки, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, печатку зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи, а також зареєстрований у встановленому порядку товарний знак та інші атрибути юридичної особи.

Відповідно до пункту 4.1. Статуту Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно університету як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває університет.

Пунктом 4.2. Статуту передбачено, що Міністерство освіти і науки України забезпечує фінансування університету відповідно до встановлених нормативів та напрямків діяльності, здійснює інші повноваження, передбачені законодавством України щодо управління університетом.

За змістом пункту 5.2., 12.1. Статуту університет є юридичною особою публічного права державної форми власності, яка здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості. Університет як установа, що утримується за рахунок коштів державного бюджету, відповідно до законодавства України складає затверджені форми місячної, квартальної і річної звітності та подає їх до МОН, державної казначейської служби України, Державної фіскальної служби України, Державної служби статистики України, Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України.

Отже, Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, як юридична особа спроможна самостійно захистити в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність звернення прокурора з цим позовом в інтересах названого суб`єкта господарювання з огляду на положенням частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Якщо після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" та про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Щодо суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Із обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів убачається, що Національним технічним університетом "Харківський політехнічний інститут" в 2021 р. проведено торги по закупівлі (UA-2021-08-31-004339-а) ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія, в яких приймали участь 3 суб`єкти господарювання: 1) ТОВ "Львівенерготехресурс" з остаточною пропозицією 18853740,50 грн.; 2) ТОВ "Овіс трейд" з остаточною пропозицією 19200000,00 грн.; 3) ТОВ "Вєк технолоджі" з остаточною пропозицією 18853740,49 грн.

За результатами проведених відкритих торгів між Національним технічним університетом "Харківський політехнічний інститут" (споживач) та з переможцем відкритих торгів ТОВ "Вєк технолоджі" (постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021.

Пунктом 1.1., 1.2. договору передбачено, що договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов договору. Умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою ПРРЕЕ від 14.03.2018 №312 та Закону України "Про публічні закупівлі".

Умовами пункту 2.1. договору погоджено, що постачальник продає споживачу електричну енергію - код згідно ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (постачання електричної енергії для учбових корпусів в м. Харкові та Харківській області - лот 1) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до пункту 2.4. договору період постачання електричної енергії за договором: з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Пунктом 2.5. договору між сторонами визначено та погоджено, що кількість товару за договором становить: 5000000 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною.

Умовами пункту 5.1. договору передбачено, що ціна договору становить 15711450,41 грн., крім того ПДВ 3142290,09 грн., разом з ПДВ 18853740,49 грн. у т.ч.: за рахунок коштів держбюджету - 17853740,49 грн. з ПДВ; за рахунок коштів орендарів - 1000000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.2., 5.3. договору визначено, що ціна за одиницю товару складає 3, грн., крім того ПДВ 0,628458016 грн., разом з ПДВ 3,770748098 грн. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до результатів публічних відкритих торгів, що визначено в додатку 2 до договору. Зміна ціни договору відповідно до положень ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та набуває чинності на момент підписання додаткової угоди або в строк указаний в додатковій угоді до договору.

Умовами пункту 5.4. договору передбачено, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

Пунктом 13.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором у повному обсязі до 31 грудня 2022 року або до повного виконання фінансових зобов`язань.

Відповідно до умов пункту 13.6., 13.7 договору істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених умовами договору з урахуванням вимог ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Всі зміни та доповнення до договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до договору. У разі зміни регульованих тарифів зміна ціни договору здійснюється пропорційно зміни регульованого тарифу шляхом підписання додаткової угоди відповідно до змін і встановленому порядку згідно п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Пунктом 13.9 договору передбачено, що невід`ємною частиною договору є: Додаток №1: Заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу. Додаток №2: Комерційна пропозиція. Додаток №3: Інформація про об`єкти споживання електричної енергії. Додаток №4: Інформація про очікувані обсяги споживання електричної енергії на зазначений період.

Обставини справи та наявні в матеріалах справи докази також свідчать, що між сторонами укладено низку додаткових угод до договору про постачання електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021.

Так, відповідно до додаткової угоди №1 від 29.12.2021 до договору №29/10-1 від 29.10.2021 сторони у зв`язку із зміною регульованих цін (тарифів), згідно з Постановою НКРЕКП від 17.12.2021 №2609 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ "Харківобленерго" із застосуванням стимулюючого регулювання" з 1 січня 2022 року тариф на послуги з розподілу електричної енергії: 2 клас напруги 919,98 грн./МВт*год (без ПДВ) та Постановою НКРЕКП від 0.12.2021 №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" тариф на послуги з передачі електричної енергії 345,64 грн./МВт*год (без ПДВ) у відповідності до пункту 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 року №114-IX (із змінами) уклали дану додаткову угоду про наступне:

Пункт 2.5. розділу 2 Договору викласти в новій редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 4765001 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною". Пункт 5.1. розділу 5 договору викласти в новій редакції: "Ціна договору становить 15711447,58 грн., крім того ПДВ 3142289,52 грн., разом з ПДВ 18853737,10 грн. у т.ч.: за рахунок коштів держбюджету - 17853737,10 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ". Крім того, сторони погодили викласти п. 5.2. договору в такій редакції: Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає: 3,956712098 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти в новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021 року. Пунктом 5 погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору та діє починаючи з дати її підписання, а в частині розрахунків з 01.01.2022 і до 31.12.2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 30.12.2021 до договору №29/10-1 від 29.10.2021 сторони, керуючись пунктом 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 №114-IX (із змінами), відповідно до Цінової довідки Харківської Торго-Промислової Палати №3203-1/21 від 30.12.2021 погодили:

Пункт 2.5. розділу 2 договору викласти в новій редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 4331858 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною. Окрім того, пункт 5.1. розділу 5 договору погодили викласти в новій редакції: "5.1. Ціна договору становить 15711445,87 грн., крім того ПДВ 3142289,18 грн., разом з ПДВ 18853735,05 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 17853735,05 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ". Також, сторони погодили викласти п. 5.2. договору в редакції: "5.2. Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає: 4,352343741 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору та діє починаючи з дати її підписання, а в частині розрахунків з 01.01.2022 і до 31.12.2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 30.12.2021 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони керуючись пунктом 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 року №114-IX (зі змінами), відповідно до Цінової довідки Харківської Торгово-Промислової Палати №3203-2/21 від 30.12.2021 погодили:

Пункт 2.5. розділу 2 договору викласти в новій редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 3941139 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Пункт 5.1. розділу 5 договору викласти в новій редакції: "5.1. Ціна договору становить 15711443,07 грн., крім того ПДВ 3142288,62 грн., разом з ПДВ 18853731,69 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 17853731,69 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ." Також, сторони погодили викласти п. 5.2. договору в такій редакції: "Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає 4,78382815 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору та діє починаючи з дати її підписання, а в частині розрахунків з 01.01.2022 і до 31.12.2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 31.12.2021 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони керуючись пунктом 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 року №114-IX (зі змінами), відповідно до Цінової довідки Харківської Торгово-Промислової Палати №3203-/321 від 30.12.2021 року погодили:

Пункт 2.5. розділу 2 договору викласти в новій редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 3638712 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною. Пункт 5.1. розділу 5 договору погоджено викласти в новій редакції: "5.1. Ціна договору становить 15711441,67 грн., крім того ПДВ 3142288,33 грн., разом з ПДВ 18853730,00 грн., у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 17853730,00 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ. Також, сторони погодили викласти п. 5.2. договору в такій редакції: "5.2. Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає 5,181429584 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору та діє починаючи з дати її підписання, а в частині розрахунків з 01.01.2022 і до 31.12.2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №5 від 31.12.2021 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони керуючись пунктом 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 №114-IX (зі змінами), відповідно до Цінової довідки Харківської Торго-Промислової Палати №3203-4/21 від 30.12.2021 погодили:

Пункт 2.5. розділу 2 договору викласти в новій редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 3524061 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною. Також, пункт 5.1. розділу 5 договору викласти в новій редакції: "5.1. Ціна цього договору становить 15711438,62 грн., крім того ПДВ 3142287,73 грн., разом з ПДВ 18853726,35 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 17853726,35 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ. Крім того, сторони погодили викласти п. 5.2. договору в такій редакції: "5.2. Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає 5,35 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору та діє починаючи з дати її підписання, а в частині розрахунків з 01.01.2022 і до 31.12.2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №1/1 від 27.01.2022 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони в зв`язку із зміною регульованих цін (тарифів), згідно з Постановою НКРЕКП від 17.12.2021 №2609 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ "Харківобленерго" із застосуванням стимулюючого регулювання" з 1 січня 2022 року тариф на послуги з розподілу електричної енергії: 2 клас напруги 919,98 грн./МВт*год (без ПДВ) та Постановою НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" тариф на послуги з передачі електричної енергії 345,64 грн./МВт*год (без ПДВ) на підставі пункту 1 та 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII (із змінами) від 25.12.2015 р. погодили:

У зв`язку зі зміною ціни за 1 кВт/год сторони домовились викласти п .5.1. договору в наступній редакції: "5.1. Ціна договору становить 15711447,58 грн., крім того ПДВ 3142289,52 грн., разом з ПДВ 18853737,10 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 17853737,10 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ." Крім того, погоджено пункт 2.5. розділу 2 договору викласти у наступній редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 4765001 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною". При цьому погоджено внести зміни в п. 5.2. договору та викладено в наступній редакції: "5.2. з 01.01.2022 ціна за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії складає: 3,297260082 грн., крім того ПДВ 0,659452016 грн., разом з ПДВ 3,956712098 грн." Додаток №4 до договору викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода набирає чинності з дня підписання та розповсюджується на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2022 на підставі ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до додаткової угоди №6 від 06.06.2022 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони керуючись Законом України "Про ринок електричної енергії", Законом України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 №114-IX (із змінами), Законом України "Про відкритість використання публічних коштів", Законом України "Про запобігання корупції", "Правилами роздрібного ринку електричної енергії", Бюджетним кодексом України та іншими чинними нормативно-правовими актами України, у відповідності до п. 13.7 розділу 13 договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021, сторони дійшли згоди п. 2.5. розділу 2 договору викласти в наступній редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 3243687 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною". Погоджено, що у зв`язку із зменшенням обсягів закупівлі, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII (із змінами) від 25.12.2015, сторони домовились зменшити ціну договору на суму 1500000,89 грн. і викласти п .5.1. розділу 5 договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 р. в наступній редакції: "5.1. Ціна договору становить 14461437,88 грн., крім того ПДВ 2892287,58 грн., разом з ПДВ 17353725,46 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 16353725,46 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами.

Відповідно до додаткової угоди №7 від 26.10.2022 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони керуючись пунктом 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 року №114-IX (зі змінами), відповідно до експертного висновку Харківської Торгово-промислової Палати №743-2/22 від 06.10.2022 погодили:

Пункт 2.5. розділу 2 договору викласти в новій редакції: "2.5. кількість товару за договором становить: 3082800 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною. Пункт 5.1. розділу 5 договору викласти в новій редакції: "5.1. Ціна договору становить 14461435,89 грн., крім того ПДВ 2892287,18 грн., разом з ПДВ 17353723,07 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 16353723,07 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000 грн. з ПДВ. Крім того, сторони погодили викласти п. 5.2. договору в такій редакції: "5.2. З 01.09.2022 ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає 5,884465 грн. з ПДВ". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору та діє починаючи з дати її підписання, а в частині розрахунків з 01.09.2022 і до 31.12.2022 року.

Відповідно до додаткової угоди №8 від 28.10.2022 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, сторони, керуючись Законом України "Про ринок електричної енергії", Законом України "Про публічні закупівлі" від 19.09.2019 №114-IX (із змінами), Законом України "Про відкритість використання публічних коштів", Законом України "Про запобігання корупції", "Правилами роздрібного ринку електричної енергії", Бюджетним кодексом України та іншими чинними нормативно-правовими актами України у зв`язку із зменшенням обсягів закупівлі, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII (зі змінами) від 25.12.2015, сторони домовились зменшити ціну договору на суму 4500050,46 грн. і викласти п. 5.1. розділу 5 договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 в наступній редакції: "5.1. Ціна договору становить 10711393,84 грн., крім того ПДВ 2142278,77 грн., разом з ПДВ 12853672,61 грн. у т.ч. за рахунок коштів держбюджету - 11853672,61 грн. з ПДВ, за рахунок коштів орендарів - 1000000,00 грн. з ПДВ". Крім того, у відповідності до п. 13.7 розділу 13 договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021, сторони дійшли згоди п. 2.5. розділу 2 договору викласти в наступній редакції: "2.5. Кількість товару за договором становить: 2318066 кВт/год. Щомісячне споживання електричної енергії визначено в додатку 4 до договору, що є його невід`ємною частиною". Додаток №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/10-1 від 29.10.2021 викласти у новій редакції, який є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021. Погоджено, що додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами.

Звертаючись з позовною заявою до суду, прокурором наголошено, що за результатами моніторингу електронної системи публічних закупівель "Prozorro" Київською окружною прокуратурою м. Харкова виявлено, що службові особи Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", зловживаючи службовим становищем, у змові зі службовими особами ТОВ "Вєк Технолоджі" заволоділи грошовими коштами університету під час надання послуг електричної енергії для учбових корпусів за завищеними цінами. У позовній заяві та у судових засіданнях прокурор стверджує, що замовник, який мав право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо пропозиції ТОВ "Вєк Технолоджі" про збільшення ціни підписав додаткові угоди, внаслідок чого ціна електричної енергії збільшилась. Це призвело до повного нівелювання результатів відкритих торгів, оскільки держава втратила можливість скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, але електричну енергію по ціні, запропонованій переможцем тендеру, закупити так і не змогла. Натомість була змушена оплачувати електричну енергію за ціною, вище аніж встановлена у договорі, укладеним внаслідок відкритих торгів. Під час проведення процедури закупівлі, відповідач при поданні остаточної пропозиції свідомо занизив ціни на продукцію з метою отримання перемоги та створення несприятливих умов для учасників торгів, їх дискримінації, непрозорості, спотворення добросовісної конкуренції. Майже відразу після укладення договору №29/10-1 від 29.10.2021 відповідач почав ініціювати питання щодо збільшення закупівельної ціни з підстав коливання ціни на ринку товарів, що свідчить про наявність мети переможця не виконувати умови договору про закупівлю товарів згідно його пропозиції. Такі дії відповідача та Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" порушують принципи закупівель, встановлені статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", такі як: принцип максимальної економії та ефективності, добросовісної конкуренції серед учасників, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель. Відповідачем не надано будь-яких документів, з яких можливо було б визначити динаміку ціни у період з часу укладання договору про закупівлю товарів по дату укладення додаткових угод до договору. Наголошує, що "каскадне" підвищення ціни товару шляхом укладення протягом короткого проміжку часу додаткових угод до договору №29/10-1 від 29.10.2021 свідчить про намагання постачальника перекласти ризики здійснення власної підприємницької діяльності на замовника, а також про намір освоїти передбачені умовами договору первісні обсяги коштів замовника при одночасному зменшенні кількості електроенергії, що фактично спожита замовником.

Відтак, прокурор стверджує, що оспорювані додаткові угоди до договору №29/10-1 від 29.10.2021 було укладено без належного обґрунтування, достатнього документального підтвердження та в порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Міністерство освіти і науки України у викладених поясненнях позовну заяву підтримує та просить суд задовольнити. Погоджується з доводами прокурора, що сторони всупереч інтересам держави без належного підтвердження підстав, в порушення норм та положень договору №29/10-1 від 29.10.2021, укладено додаткові угоди до договору, яким суттєво зменшено обсяги предмету закупівлі та збільшено ціну за одиницю товару шляхом зменшення кількості закупованого товару, що в свою чергу не відповідає вимогам тендерної документації та очікуванням замовника щодо економного витрачання бюджетних коштів.

Національний технічний університет "Харківський політехнічний інститут" проти задоволення позову заперечив з підстав, що викладені у поясненнях. Стверджує, що прокурором не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції, а саме відсутності коливання ціни на ринку електричної енергії та, відповідно, неправомірності укладених додаткових угод.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" у заявах по суті справи та наданих поясненнях проти задоволення позову заперечило. Стверджує, зокрема, що відповідач виконав умови Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна піднімалась пропорційно коливанню ціни на ринку, що підтверджується висновками Харківської торгово-промислової палати.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, а також заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Таким чином, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 частини 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

За частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину; недотримання форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлені Законом України "Про публічні закупівлі".

Метою закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій.

Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як зазначено судом вище та підтверджено матеріалами справи, Національним технічним університетом "Харківський політехнічний інститут" в 2021 р. проведено торги по закупівлі (UA-2021-08-31-004339-а) ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія. Основним критерієм вибору переможця є ціна.

За результатами проведених відкритих торгів між Національним технічним університетом "Харківський політехнічний інститут" та ТОВ "Вєк технолоджі" було укладено договір про постачання електричної енергії №29/10-1 від 29.10.2021.

Таким чином, уклавши за результатом проведеної процедури закупівлі договір №29/10-1 від 29.10.2021 сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі, предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором, що узгоджується з приписами частини 3 статті 180 ГК України та приписами Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Отже, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю що надає сторонам право змінювати умови договору щодо збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку.

Відповідно до вимог статей 632, 638 ЦК України ціна є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, після укладення договору №29/10-1 від 29.10.2021 відповідачем було ініційовано підписання додаткових угод до договору та збільшено вартість електричної енергії за одиницю кВт год.

29.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, якою змінено кількість товару, що закуповується у бік зменшення на 4765001 кВт/год та збільшено ціну за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії, яка склала 3,956712098 грн. з ПДВ.

Наступного дня, 30.12.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, відповідно до умов якої змінено кількість товару, що закуповується у бік зменшення на 4331858 кВт/год. та збільшено ціну за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії, яка склала 4,352343741 грн. з ПДВ. В якості підстави внесення змін до договору вказано цінову довідку Харківської Торгово-Промислової палати №3203-1/21 від 30.12.2021.

Цього ж дня, 30.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, відповідно до умов якої змінено кількість товару, що закуповується у бік зменшення на 3941139 кВт/год та збільшено ціну за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії, яка склала 4,78382815 грн. з ПДВ. В якості підстави внесення змін до договору вказано цінову довідку Харківської Торгово-Промислової палати №3203-2/21 від 30.12.2021.

Наступного дня, 31.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №4 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, якою змінено кількість товару, що закуповується у бік зменшення на 3638712 кВт/год, та збільшено ціну за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії, яка склала 5,181429584 грн. з ПДВ. В якості підстави внесення змін до договору вказано цінову довідку Харківської Торгово-Промислової палати №3203-3/21 від 30.12.2021.

Цього ж дня, 31.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №5 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, якою змінено кількість товару у бік зменшення на 3524061 кВт/год та збільшено ціну за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії, яка склала 5,35 грн. з ПДВ. В якості підстави внесення змін до договору вказано цінову довідку Харківської Торгово-Промислової палати №3203-4/21 від 30.12.2021.

27.01.2022 між сторонами укладено додаткову угоду №1/1 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, якою внесено зміни до пункту 5.2. договору та визначено, що з 01.01.2022 ціна за одиницю товару - за 1 кВт/год електричної енергії складає 3,297260082 грн., крім того ПДВ 0,659452016 грн. разом з ПДВ 3,956712098 грн.

06.06.2022 між сторонами укладено додаткову угоду №6 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, якою змінено кількість товару, що закуповується у бік зменшення на 3243687 кВт/год.

26.10.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №7 до договору №29/10-1 від 29.10.2021, в якій ціну за 1 кВт*год електроенергії визначено у розмірі 5,884465 грн., що свідчить про підвищення ціни на 56%. При цьому обсяг постачання електроенергії для потреб споживача зменшено до 3082800 кВт*год. В якості підстави внесення змін до договору вказано цінову довідку Харківської Торгово-Промислової палати №743-2/22 від 06.10.2022.

28.10.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №8 до договору №29/10-1 від 29.10.2021 внесено зміни та визначено кількість товару у бік зменшення до 2318066 кВт/год, зменшено загальну вартість договору до 12853672,61 грн.

Відповідно до експертного висновку Харківської ТПП №3203-1/21 від 30.12.2021 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склались за період 01-02 жовтня (01.10-02.10) 2021 року та за період 09-11 жовтня (09.10.-11.10.) 2021 року та відсоток коливання цін між вказаними періодами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 01-02 жовтня 2021 - 2321,33 МВт*год 2321,33. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 09-11 жовтня 2021 року - 2555,72 МВт*год. Відсоток коливання ціни +10,10%.

Відповідно до експертного висновку Харківської ТПП №3203-2/21 від 30.12.2021 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склались за період 09-11 жовтня (09.10.-11.10) 2021 року та за період 21-26 жовтня (21.10.-26.10.) 2021 року та відсоток коливання цін між вказаними періодами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 09-11 жовтня 2021 року - 2555,72 МВт*год. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 21-26 жовтня 2021 року/МВт.год - 2810,72 МВт*год . Відсоток коливання ціни +9,98%.

Відповідно до експертного висновку Харківської ТПП №3203-3/21 від 30.12.2021 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склались за період 21-26 жовтня (21.10.-26.10) 2021 та за період 25-28 листопада (25.11.-28.11.) 2021 року та відсоток коливання цін між вказаними періодами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 21-26 жовтня 2021 року - 2810,72 МВт*год - 2810,72. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 25-28 листопада 2021 року - 3042,56 МВт.год. Відсоток коливання ціни +8,25%.

Відповідно до експертного висновку Харківської ТПП №3203-4/21 від 30.12.2021 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склались за період 25-28 листопада (25.11.-28.11) 2021 року та за період 05-11 грудня (05.12.-11.12) 2021 року та відсоток коливання цін між вказаними періодами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 25-28 листопада 2021 року - 3042,56 МВт*год. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 05-11 грудня 2021 року - 3141,90 МВт*год - 3141,90 грн. Відсоток коливання ціни +3,27%.

Відповідно до експертного висновку Харківської ТПП №743-3/22 від 06.10.2022 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС України, які склались за період серпень (01.08.-31.08.) 2022 року та вересень (01.09.-30.09.) 2022 року та порівняння між вказаними періодами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 01-31 серпня 2022 року - 2993,06 МВт*год. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 01-30 вересня 2022 року - 3503,26 МВт.год. Відсоток коливання ціни +17,05%.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 %, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Крім того, листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю", роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 з подібних правовідносин вказав, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Таким чином, системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 по справі №913/166/19).

Суд зауважує, що тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Враховуючи зміст умов пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", вочевидь, в документі, виданому компетентною установою, на підтвердження факту коливання ціни на товар на ринку, має зазначатися не лише ринкова ціна на товар на відповідну дату, а міститися її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення так і у бік зменшення.

Необхідність відображення такої інформації зумовлюється тим, що у випадку підтвердження коливання цін на ринку, відповідні зміни до договору підлягають внесенню з урахуванням таких показників коливання цін. У кожному випадку зміна ціни в договорі має містити відповідне документальне підтвердження.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Натомість у даному разі суд зазначає, що вище вказані експертні висновки Харківської ТПП, що стали підставою для внесення змін до договору №29/10-1 від 29.10.2021 не відображають інформації про коливання ціни на електричну енергію, що склалося на момент підписання додаткових угод у порівнянні з ціною на дату підписання договору №29/10-1 від 29.10.2021. Крім того, як зазначено у наведених висновках, ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії. При цьому, довідки носять виключно фактографічно-інформаційний характер та не враховують умови договорів та контрактів, про що також зазначено.

Наведене спростовує доводи відповідача про обґрунтованість та належну документальну підтвердженість необхідності внесення змін до договору №29/10-1 від 29.10.2021 шляхом укладення низки додаткових угод у зв`язку із коливанням ціни електроенергії на ринку.

Також, суд звертає увагу, що споживач мав беззаперечне право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі. Проте, підписав оскаржувані додаткові угоди, внаслідок чого ціна електричної енергії збільшилася на 56%, а обсяг споживання зменшився.

В контексті зазначеного, суд зауважує, що підвищення сторонами договору ціни, шляхом укладання спірних додаткових угод, суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції.

Зазначене підтверджує нівелювання результатів відкритих торгів та втрату державою можливості скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, оскільки запропонована переможцем ціна електроенергії не відповідає встановленій з самого початку договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.

Разом з тим, суд зазначає, що укладаючи договір №29/10-1 від 29.10.2021 відповідач визначив ціну за одиницю товару, яка складає 3, грн., крім того ПДВ 0,628458016 грн., разом з ПДВ 3,770748098 грн.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" державне регулювання ринку електричної енергії здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - регулятор.

До повноважень регулятора, в силу вимог пункту 6 частини 3 статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії" належить, у тому числі, затвердження методик (порядків) встановлення (формування) тарифів на послуги з передачі електричної енергії; встановлення (зміна) тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, тарифів на послуги з передачі електричної енергії тощо.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" регулятор здійснює державне регулювання, зокрема, шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані регулятору законом.

Згідно з Постановою НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" тариф на послуги з передачі електричної енергії 345,64 грн./МВт*год (без ПДВ). Натомість суд звертає увагу, що вказаною постановою встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії саме для ПрАТ "НЕК "Укренерго". При цьому відповідачем не обґрунтовано та не доведено, в тому числі, необхідність внесення змін до договору з урахуванням вказаного тарифу.

Вище викладене дає підстави дійти висновку, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення на 56% шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод та відповідне зменшення обсягу споживання, є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця, а тому укладення спірних додаткових угод у цьому випадку призвело до нівелювання результатів відкритих торгів.

Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом в постанові від 16.02.2023 по справі №903/383/22.

Також, Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом.

Водночас суд зазначає, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

За змістом статті 13 ЦК України кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам.

Як передбачено частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Укладення зазначених додаткових угод до №29/10-1 від 29.10.2021 порушує основні принципи публічних закупівель, що передбачені змістом статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, добросовісної конкуренції серед учасників; максимальної економії та ефективності; відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.

З огляду на вказане, суд констатує, що укладені додаткові угоди суперечать вимогам статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" та положенням статті 203, 215 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Міністерства освіти і науки України коштів у розмірі 3770747,81 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 216 ЦК України унормовано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України у разі, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Враховуючи недійсність укладених між сторонами договору додаткових угод, правовідносини з постачання електричної енергії між позивачем 2 та відповідачем у період дії договору регулюються умовами договору, а тому поставка електричної енергії та оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів прийому-передачі електричної енергії від 28.02.2022, 31.03.2022, 30.04.2022, 31.05.2022, 30.06.2022, 31.07.2022, 31.08.2022, 30.09.2022, 31.10.2022, 30.11.2022, 31.12.2022 загальні обсяги спожитого позивачем 2 за 2022 рік електроенергії становлять 2156227 кВт.

З матеріалів справи слідує, що позивач 2 сплатив на користь відповідача кошти за спожиту електричну енергію у розмірі 11901336,67 грн., про що свідчать наступні платіжні доручення: №269 від 11.02.2022 на суму 299375,30 грн., №974 від 29.06.2022 на суму 14579,29 грн., №1184 від 27.07.2022 на суму 15784,29 грн., №1408 від 19.08.2022 на суму 600000,00 грн., №1629 від 28.09.2022 на суму 417900,00 грн., №1998 від 03.11.2022 на суму 539100,00 грн., №2296 від 15.12.2022 на суму 322190,00 грн., №18 від 12.01.2023 на суму 89336,73 грн., №270 від 11.02.2022 на суму 20988,05 грн., №271 від 11.02.2022 на суму 327680,33 грн., №2292 від 15.12.2022 на суму 371789,00 грн., №2553 від 28.12.2022 на суму 180454,68 грн., №19 від 12.01.2023 на суму 1111382,47 грн., №267 від 11.02.2022 на суму 1148947,77 грн., №584 від 11.04.2022 на суму 1574114,45 грн., №703 від 26.04.2022 на суму 727594,66 грн, №800 від 23.05.2022 на суму 605737,70 грн., №976 від 29.06.2022 на суму 778234,51 грн., №1183 від 19.07.2022 на суму 646246,11 грн., №1406 від 19.08.2022 на суму 164873,45 грн., №1628 від 28.09.2022 на суму 372377,50 грн., №1999 від 03.11.2022 на суму 239750,14 грн., №2293 від 15.12.2022 на суму 140800,00 грн., №2478 від 28.12.2022 на суму 644471,00 грн., №268 від 11.02.2022 на суму 56500,00 грн., №975 від 29.06.2022 на суму 101000,00 грн., №1630 від 28.09.2022 на суму 5000,00 грн., №2294 від 15.12.2022 на суму 20630,54 грн., №2552 від 28.12.2022 на суму 3002,70 грн., №2480 від 28.12.2022 на суму 820,00 грн., №2295 від 15.12.2022 на суму 56200,00 грн., №2479 від 28.12.2022 на суму 304476,00 грн.

Оскільки спірні додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними, підстава для оплати поставленої електричної енергії за ціною встановленою у додаткових угодах фактично відпала, а тому здійснений розрахунок грошових коштів у розмірі 3770747,81 грн., які відповідач має повернути як безпідставно набуте майно визначається судом обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд керується при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та підлягає задоволенню.

З приводу інших аргументів, доводів та міркувань сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

1. Визнати недійсними Додаткові угоди №1 від 29.12.2021; №2 від 30.12.2021; №3 від 30.12.2021; №4 від 31.12.2021; №5 від 31.12.2021; №1/1 від 27.01.2022; №6 від 06.06.2022; №7 від 26.10.2022 та №8 від 28.10.2022 до Договору №29/10-1 від 29.10.2021.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" (61125, м. Харків, в`їзд Ващенківський, буд. 16-А, ) на користь держави в особі Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 10, ) грошові кошти у розмірі 3770747,81 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєк Технолоджі" (61125, м. Харків, в`їзд Ващенківський, буд. 16-А, ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 0901010, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 80717,21 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "20" листопада 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова