ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.11.2023 Справа № 914/4017/21

Господарський суд Львівської області в складі судді Запотічняк О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Яремко В.Я.

розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про відстрочення виконання рішення у справі № 914/4017/21

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ», м. Новий Розділ Львівської області

про: стягнення 6 059 362,94 грн

за участю представників сторін:

від заявника: Денькович М.І.;

від стягувача: Остапенко С.Л.;

Встановив:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 6 059 362,94 грн заборгованості за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 04.07.2019 №0165-01024 з яких 5 009 990,13 грн основна заборгованість, 171111,02 грн пеня, 139 005,60 грн 3% річних, 739 256, 19 грн. індекс інфляції, та 88169,34 грн судового збору та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» в дохід Державного бюджету України 2721,00 грн судового збору.

06.11.2023 (вх. № 4427/23) Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» подав заяву про відстрочення виконання рішення, в якій просить відстрочити виконання рішення у справі №914/4017/21 на 1 (один) рік.

Ухвалою від 07.11.2023 суд прийняв заяву про відстрочення виконання рішення до провадження та призначив її розгляд в судовому засіданні на 14.11.2023.

09.11.2023 на адресу суду поступив від позивача відзив на заяву про відстрочення виконання рішення суду (вх.№ 27303/23).

Ухвалою від 14.11.2023 суд відклав розгляд заяви на 21.11.2023.

В судове засідання 21.11.2023 з`явився представник стягувача в режимі відеоконференції. Представник заявника (відповідача) заявив, що заяву про відстрочення виконання рішення підтримує в повному обсязі та просить суд її задоволити. Представник стягувача заперечив щодо поданої заяви.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з огляду на наступне.

Заява про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 30.01.2023 мотивована тим, що з 10 червня 2021 року ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» перебувало у «дефолтному» статусі, відповідно не здійснювало постачання електричної енергії та не купляло електричної енергії на сегментах ринку і відповідно до відповідача не надходили кошти від споживачів електричної енергії, що суттєво вплинуло на проведення розрахунку з позивачем. З червня 2021 року товариство здійснює тільки господарську діяльність з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення і є виконавцем вказаних послуг у місті Новий Розділ. Основним джерелом доходів ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» є кошти отримані від споживачів за надані товариством комунальні послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, а основним споживачем комунальних послуг є населення.

Із запровадженням воєнного стану в Україні зменшилося надходження оплат від населення за надані відповідачем комунальні послуги, збільшилась заборгованість споживачів за послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, що відповідно негативно впливає як на господарську діяльність ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» так і на фінансовий стан товариства, яке працює у надскладних обставинах, потребує ресурсів і не може своєчасно виплачувати працівникам заробітну плату і провести розрахунок з кредиторами, в т.ч. сплатити заборгованість перед НЕК «Укренерго» по рішенню суду.

Зазначає, що діяльність Товариства є збитковою. На підтвердження скрутного фінансового становища ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» до заяви долучено фінансову звітність за 2022 рік та перше півріччя 2023 року. Крім того, на проведення розрахунку із стягувачем вплинуло і впливає накладення арештів на рахунки ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» згідно ухвал слідчого судці Солом`янського районного суду міста Києва у справах № 760/32373/18 від 17.12.2018р. і № 760/24817/19 від 30.08.2019р, які є чинними.

В заперечення поданої заяви, ПАТ «НЕК «Укренерго» зазначає, що також знаходиться в Україні, електричні мережі, які перебувають на його балансі, піддаються постійним ворожим обстрілам, що вбачається з відкритих даних (лише станом на 22.11.2022 збитки НЕК «Укренерго» через військову агресію росії складали понад 70 мільярдів грн. дані з урядового порталу). Наразі розмір збитків НЕК «Укренерго» ще більше зріс через постійні руйнування ворогом об`єктів Об`єднаної електроенергетичної системи України.

Відтак війна росії проти України також дуже суттєво вплинула на фінансовий стан НЕК «Укренерго» і відсутність можливості стягувати призначені за рішенням суду кошти призводить до неможливості виконувати НЕК «Укренерго» свої обов`язки як оператора системи передачі, функції з оперативно-технологічного (диспетчерського) управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки тощо, що може призвести як до аварійних ситуацій в ОЕС України, так і до її коллапсу.

НЕК «Укренерго» є державним стратегічним підприємством від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому. Крім того, в умовах воєнного стану НЕК «Укренерго» несе значні витрати на відновлювальний ремонт пошкоджених електричних мереж, електропідстанцій та інших об`єктів енергетичної інфраструктури в межах всієї України внаслідок щоденних терористичних атак з боку російської федерації. Таким чином, відстрочення виконання судового рішення, зокрема, у даній справі, в тому числі ставить під загрозу належну фінансову стабільність НЕК «Укренерго».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду у справі № 914/4017/21, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналізуючи наведені норми суд підсумовує, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Норми статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочення виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти. Суд зазначає, що введення воєнного стану негативним чином впливає на можливість ведення господарської діяльності суб`єктами господарювання, не лише заявника (боржника), але й стягувача (позивача).

Підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Одним із принципів підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик (ст.ст. 42, 44 ГК України). Відтак, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, не може бути поставлена у невигідне становище (у разі відстрочення виконання судового рішення) у зв`язку з неналежним здійсненням відповідачем підприємницької діяльності.

Боржник (заявник) не надав суду достатніх доказів на підтвердження винятковості обставин та в обґрунтування неможливості виконання рішення суду по даній справі, не навів обставин реальної можливості виконання ним судового рішення в строк, який він просить, не надав доказів на підтвердження того, що підприємство буде в змозі виконати рішення суду через рік.

Приписами частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З моменту прийняття рішення пройшло 10 місяців, заявник просить відстрочити виконання рішення ще на 1 рік. Суд зазначає, що в даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "ІммобільяреСаффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Суд враховує, що позивач у даній справі (стягувач) є суб`єктом господарювання, який також має сплачувати заробітну плату, податки та інші обов`язкові платежі.

Суд також враховує, що заявником з дати ухвалення судового рішення у даній справі жодного платежу на погашення заборгованості на користь позивача не здійснив. Судом враховано також те, що позовна заява у даній справі подана в грудні 2021 року і вже 10 місяців пройшло з моменту прийняття рішення, натомість заявником не сплачено нічого по даній заборгованості.

Таким чином, проаналізувавши наведені у заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду мотиви, суд дійшов висновку, що надані боржником докази не можуть засвідчувати факт відсутності у боржника можливості виконати судове рішення без надання відстрочки, не спростовують наявність вини боржника у виникненні заборгованості та її несплаті, а також боржник не надав доказів, які б могли підтвердити обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд зазначає, що безпідставне надання відстрочки виконання судового рішення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період, без дотримання балансу інтересів сторін, позбавляє стягувача можливості захистити свої права та отримати задоволення своїх грошових вимог у процедурі примусового виконання судового рішення.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про відстрочення виконання судового рішення у справі № 914/4017/21, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись статтями ст.ст. 13, 14, 15, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про відстрочення виконання рішення суду від 30.01.2023 у справі № 914/4017/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Запотічняк О.Д.