ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1043/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Іванова О.Г.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 (суддя Мартинюк С.В.)

у справі № 904/1043/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс СК Плюс"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "КС Групп"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду від 26.01.2021 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "КС ГРУПП". Визнано ТОВ "КС ГРУПП" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 26.01.2022, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі №904/1043/20 заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про встановлення судом порушення керівником боржника вимог ч.6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, як підстави солідарної відповідальності керівника боржника за незадоволення вимог кредиторів для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до керівника боржника - задоволено.

Встановлено порушення керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "КС ГРУПП" Носовим Геннадієм Анатолійовичем вимог частини 6 стаття 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Визнано порушення вимог частини 6 стаття 34 Кодексу України з процедур банкрутства ОСОБА_1 підставою солідарної відповідальності ОСОБА_1 за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "КС ГРУПП" у справі №904/1043/20 для подальшого звернення кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "КС ГРУПП" своїх грошових вимог до ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі № 904/1043/20 та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що загроза неплатоспроможності ТОВ «КС Груп» виникла ще у 2017 році і 25.10.2017 загальними зборами учасників було прийнято рішення про припинення юридичної особи, шляхом її ліквідації в порядку відповідно до статей 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, призначивши ОСОБА_1 ліквідатором.

Скаржник наголошує, що обставини незвернення керівника ТОВ «КС Груп» д осуду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з підстав загрози неплатоспроможності мали місце в 2017 році, тобто в період дії Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який втратив чинність з 21.10.2019 та в якому були відсутні положення щодо солідарної відповідальності керівника боржника у разі незвернення його до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності.

Звертає увагу на незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, з огляду на що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 6 ст. 34 КУзПБ.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2023 у справі № 904/1043/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі № 904/1043/20 залишено без руху. Скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Апелянтом усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі № 904/1043/20.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2023 розгляд справи № 904/1043/20 призначено на 26.10.2023 о 09 год. 30 хв.

26.10.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від кредиторів ТОВ «АЛЬЯНС СК ПЛЮС» та ТОВ «КУА «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ» надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю забезпечення явки уповноважених представників в судове засідання та участі в ньому.

В судове засідання 26.10.2023 з`явився представник скаржника. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Враховуючи викладене розгляд справи було відкладено.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2023 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі № 904/1043/20, яке відбудеться 07.11.2023 о 15:30 год.

07.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від кредиторів ТОВ «АЛЬЯНС СК ПЛЮС» та ТОВ «КУА «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ» надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю забезпечення явки уповноважених представників в судове засідання та участі в ньому.

07.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «КС Групп» - Чичви О.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням в Господарському суді Харківської області та участю в судовому засіданні у справі № 922/4115/19.

07.11.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від представника ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній підтримав доводи своєї скарги та наголосив на наявності підстав для її задоволення.

В судовому засіданні 07.11.2023 приймали участь представники ОСОБА_1 (апелянта) та кредитора ПрАТ "Фортуна" в залі суду. Інші учасники справи, у судове засідання не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Щодо поданих учасниками справи клопотань про перенесення судового засідання, слід зазначити, що судове засідання за клопотаннями кредиторів ТОВ «АЛЬЯНС СК ПЛЮС» та ТОВ «КУА «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ» вже відкладалося 26.10.2023 на 07.11.2023.

До того ж, будучи учасниками даного судового процесу, кредитори та арбітражний керуючий ліквідатор ТОВ «КС Групп» - Чичва О.С. не були позбавлені права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, як безпосередньо в залі суду, так і в режимі відеоконференції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.

При цьому пріоритет щодо участі в тому чи іншому судовому засіданні визначає сам учасник справи й вказане не може бути поважною підставою для відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що явка учасників справи обов`язковою не визнавалась та враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме, що суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України), а також те, що розгляд справи вже відкладався, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує розгляд справи.

За приписами ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника кредиторів АТ КБ «Приватбанк», ТОВ «АЛЬЯНС СК ПЛЮС» та ТОВ «КУА «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ» та арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «КС Групп» - Чичви О.С.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації учасниками справи принципу змагальності та диспозитивності.

Представник апелянта в судовому засіданні 07.11.2023 просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви щодо покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_1 .

Представник кредитора ПрАТ "Фортуна" заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши присутніх представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою господарського суду від 26.01.2021 припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "КС ГРУПП". Визнано ТОВ "КС ГРУПП" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 26.01.2022, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2023, зокрема, продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "КС Групп" та повноважень ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Чичви О.С. на 3 місяці до 13.06.2023 року.

29.03.2023 до суду від АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про встановлення судом порушення керівником боржника вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, як підстави солідарної відповідальності керівника боржника за незадоволення вимог кредиторів для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до керівника боржника.

У поданій заяві про встановлення судом порушення керівником боржника вимог ч.6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, як підстави солідарної відповідальності керівника боржника за незадоволення вимог кредиторів для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до керівника боржника АТ КБ "ПриватБанк" просить суд встановити факт порушення керівником ТОВ "КС ГРУПП" ОСОБА_1 вимог ч. 6 ст. 34 КУзПБ та визнати це порушення підставою солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів ТОВ "КС ГРУПП".

Заява обґрунтована тим, що відповідно до матеріалів справи та аналізу фінансово-господарського стану керівник ТОВ "КС ГРУПП" Носов Г.А. не звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі, хоча діяльність боржника вже була збитковою та була наявна загроза неплатоспроможності.

В свою чергу у поданих запереченнях на заяву про прокладення солідарної відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що обставини не звернення керівника ТОВ "КС ГРУПП" до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство з підстав загрози неплатоспроможності мали місце в 2017 році, тобто в період дії ЗУ "Про відновлення неплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який втратив чинність 21.10.2019.

Також ОСОБА_1 наголосив, що загроза неплатоспроможності виникла до призначення його на посаду директора, на момент якого, відповідно до вимог ЗУ "Про відновлення неплатоспроможності боржника або визнання його банкрутом", були відсутні положення щодо солідарної відповідності керівника боржника у разі не звернення його до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності.

Судом першої інстанції встановлено, що підстави які могли свідчити про існування загрози неплатоспроможності боржника ТОВ "КС ГРУПП" мали місце у 2017-2018 роках включно.

Так, строк виконання зобов`язань ТОВ "КС ГРУПП" настав:

- ТОВ "Альянс СК" - 22.09.2017;

- ТОВ "Компанія з управлінням активами Фінансовий капітал" - 19.05.2017;

- ПрАТ "Фортуна" - 06.07.2018;

- АТ КБ "ПриватБанк" - 25.02.2017 та 21.03.2017.

Проте, 24.02.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "КС Групп" звернулось ТОВ "Альянс СК Плюс".

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вищевказана обставина свідчить про те, що керівник ТОВ "КС ГРУПП" Носов Г.А. не звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство протягом встановленого строку, а тому несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів, що є підставою для задоволення заяви АТ КБ "ПриватБанк"

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ "Заява про відкриття провадження у справі про банкрутство" законодавець встановлює умови, за яких у боржника виникає обов`язок звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі, а саме: боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У разі порушення цих вимог, яке допущене керівником боржника, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.

Апеляційний суд зазначає, що положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" який втратив чинність з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ, та який також містив умови, за яких боржник був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі (частина п`ята статті 11 та стаття 95 цього Закону) так само встановлювали солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів, але у випадку недотримання вимог щодо особливостей застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником згідно з ч. 1 ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ч. 6 ст. 95 цього Закону).

Водночас, Закон не містив положень про відповідальність за незвернення боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності.

В положеннях КУзПБ законодавець передбачив єдиний порядок провадження у справі про банкрутства, тим самим відмовившись від здійснення провадження у справі за відмінним від єдиного - особливим (скороченим, спрощеним тощо) порядком здійснення провадження у справі про банкрутства, який допускався згідно із Законом про банкрутство.

Отже, з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ законодавець як новелу у спеціальному нормативному акті з питань банкрутства запровадив солідарну відповідальність у разі порушення вимоги цього Кодексу щодо обов`язку та строку для звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (зокрема, у разі загрози неплатоспроможності) визначивши суб`єктом цієї відповідальності лише керівника боржника, та встановивши строк для виконання боржником відповідного обов`язку - один місяць.

Слід зазначити, що солідарна відповідальність керівника боржника - це вид спеціальної цивільно-правової відповідальності, відповідно до якої при здійсненні провадження у справі про банкрутство керівник боржника, який не звернувся до господарського суду у місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності підлягає притягненню до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів відповідно до заяви кредитора, після виявлення такого порушення ухвалою господарського суду. Будь-яких інших підстав притягнення до солідарної відповідальності Кодексом України з процедур банкрутства не передбачено.

При цьому предметом розгляду є саме дослідження можливості покладення солідарної відповідальності на керівника боржника, а не розгляд заяв кредиторів про покладення солідарної відповідальності з конкретними вимогами до зазначеної особи.

У цих висновках суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 31.03.2021 у справі № 910/3191/20.

Враховуючи, що підставою для вимог кредитора про солідарну відповідальність керівника боржника стало порушення, прямо визначене ч. 6 ст. 34 КУзПБ, а саме - недотримання боржником вимоги щодо обов`язку у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності (якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами), то Верховний Суд щодо порядку доведення заявником необхідної і достатньої сукупності умов для встановлення судом наведеного порушення як підстави для застосування солідарної відповідальності, зазначив про необхідність доведення заявником та встановлення судом двох юридичних фактів:

- порушення визначеного абзацом другим частини шостою статті 34 КУзПБ місячного строку

- та наявності у боржника протягом цього строку та/або більше ознак загрози неплатоспроможності боржника.

Так, щодо правил обчислення визначеного абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ місячного строку та щодо порядку доведення учасником і встановлення судом ознак загрози неплатоспроможності Суд зазначає про таке.

Загроза неплатоспроможності як підстава для звернення боржника із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутства не є новелою КУзПБ, а є успадкуванням окремих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

І Закон, і КУзПБ так визначають загрозу неплатоспроможності - якщо задоволення вимог одного бо кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Отже умовами/складовими для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту як загроза неплатоспроможності боржника є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного ч. 6 ст. 34 КУзПБ) наявність, в свою чергу, таких юридичних фактів:

(1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

(2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів Боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

При цьому з огляду на положення ч. 6 ст. 39 КУзПБ (згідно з якими однією із підстав для відмови господарським судом у відкритті провадження у справі є наявність за вимогами кредитора спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження) для існування загрози неплатоспроможності боржника, за відсутності між ним і кредитором спору про право, цей Закон не вимагає безспірності вимог кредиторів до боржника, тобто не вимагає прийняття судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника, які (вимоги) стали підставою для звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Правильність цього висновку підтверджується, якщо звернутись до положень ч.ч. 2-4 34 КУзПБ, якими визначені вимоги до документів/доказів, що додаються як до заяви кредитора, так і до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство, серед яких відсутня вимога про додання до відповідної заяви судового рішення та/або видачу виконавчого документа щодо вимог кредитора до боржника.

З викладеного слідує висновок, що обчислення визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ місячного строку для обов`язку боржника звернутись із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності починається з того моменту, коли за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини між кредитором (кредиторами) та боржником (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), одночасно має місце факт настання строку виконання боржником зобов`язань щонайменше перед двома його кредиторами (1) разом із фактом перевищення в той самий момент (звітний період) сумарного розміру цих зобов`язань над розміром всіх активів Боржника (2), які в сукупності і свідчать про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, а також з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17, від 11.05.2018 у справі № 914/1487/17, від 15.05.2018 у справі № 921/412/17-г/7, від 24.10.2018 у справі № 308/8645/15цс, від 05.12.2018 у справі № 589/2800/15-ц, від 15.06.2021 у справі №910/2971/20 щодо підстав виникнення зобов`язальних правовідносин, відповідно до яких:

- за своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб; за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду; рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність;

- за змістом статті 11 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

При цьому зобов`язання боржника перед кредитором не має містити в своїй суті спору про право між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства.

А згідно пункту 3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013, № 73 (далі - Положення) баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал.

Пунктом 1 розділу ІІ Положення передбачено, що фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного період.

Згідно з пунктом 7 цього розділу Положення у балансі відображаються активи, зобов`язання та власний капітал підприємства.

Отже, баланс є невід`ємною складовою фінансової звітності і на нього поширюються вимоги щодо оформлення, підписання тощо, які встановлені для фінансової звітності.

Частиною 2 цієї статті Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що порядок та строки подання фінансової звітності, консолідованої фінансової звітності, звіту про управління та звіту про платежі на користь держави до органів державної влади, крім суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, визначаються Кабінетом Міністрів України, для банків - Національним банком України.

Порядок і строки подання фінансової звітності конкретизовані в Порядку подання фінансової звітності, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000, № 419 (далі - Порядок), дія якого поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми господарювання і форми власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством (пункт 1)

Згідно приписами пункту 2 Порядку фінансова звітність подається органам, до сфери управління яких належать підприємства, трудовим колективам на їх вимогу, власникам (засновникам) відповідно до установчих документів, а також згідно із законодавством - іншим органам та користувачам, зокрема органам державної статистики.

Відповідно до пункту 5 Порядку проміжна фінансова звітність (I квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), крім консолідованої, подається підприємствами органам, зазначеним у пункті 2 (крім органів Казначейства), не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річна - не пізніше 28 лютого наступного за звітним року.

Проміжна (I квартал, перше півріччя, дев`ять місяців) або річна фінансова звітність подається підприємствами органам доходів і зборів у строки, передбачені для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Водночас норми ч. 4 ст. 34 КУзПБ встановлюють вимогу щодо додання до заяви боржника про порушення справи про банкрутство бухгалтерського балансу боржника на останню звітну дату, однак без урахування законодавчо встановленої вимоги про строк його подання до відповідних органів (зокрема, контролюючих).

Тобто формування та складення боржником бухгалтерського балансу, що додається ним до заяви про порушення справи про банкрутство, здійснюється виходячи з останнього звітного періоду, що передує та завершився на дату звернення боржника із заявою про порушення справи про банкрутство (I квартал, перше півріччя, дев`ять місяців, або річна).

А тому при визначенні звітного періоду, за який формується та складається боржником бухгалтерський баланс для звернення із заявою про порушення справи про банкрутство, не враховується вимога щодо дати виникнення у боржника обов`язку подати фінансову звітність (баланс) відповідним органам (зокрема, контролюючим) відповідно до Порядку та Податкового кодексу України.

У цьому висновку апеляційний суд звертається до правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена в постанові від 22.01.2020 у справі № 910/8992/19.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що особа, звертаючись із заявою про солідарну відповідальність керівника боржника через порушення положень абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ з підстав, наведених в абз. 2 ч. 1 цієї статті Кодексу, має довести перебування боржника у стані загрози неплатоспроможності, вказавши на відповідні ознаки загрози платоспроможності, що мають місце, а також пославшись на відповідні докази, зокрема, опираючись на відомості, які містяться у документах за переліком, що мають надаватись боржником при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності.

В свою чергу, КУзПБ встановлює презумпцію вини керівника юридичної особи в разі недотримання ним імперативного обов`язку щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності в юридичної особи ознак неплатоспроможності (правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведений в постанові від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20).

Так, у поданій до суду заяві АТ КБ «Приватбанк» зазначав, що строк виконання ТОВ «КС Групп» перед кредиторами ТОВ «Альянс СК», ТОВ «КУА «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ», що діє від власного імені за рахунок та в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Капітальні інвестиції» недиверсифікаційного виду закритого типу ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий Капітал», ПрАТ «ФОРТУНА», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наступив у 2017-2018р.р.

В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції зазначено, що строк виконання зобов`язань ТОВ "КС ГРУПП" настав:

- ТОВ "Альянс СК" - 22.09.2017;

- ТОВ "Компанія з управлінням активами Фінансовий капітал" - 19.05.2017;

- ПрАТ "Фортуна" - 06.07.2018;

- АТ КБ "ПриватБанк" - 25.02.2017 та 21.03.2017.

Однак господарський суд не досліджував обставини, які входять до предмету доказування в тій мірі, яка необхідна для вирішення питання про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності на підставі ч. 6 ст. 34 КУзПБ.

Водночас, апеляційний суд встановив наступні обставини.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КС Групп» № 31/05-17 від 31.05.2017 призначено на посаду директора Товариства ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 144 (зворот)-146).

01.06.2017 видано наказ № КС-01/06/17-к за яким ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора з 01.06.2017.(т. 1 а.с. 146 (зворот)).

21.12.2016 АТ КБ «Приватбанк» списав в односторонньому порядку (без погодження ТОВ «КС Групп») з рахунків Товариства грошові кошти, а саме: 2 062 000,00 грн за меморіальним ордером № G1221L0074 від 21.12.2016, 1 795 000,00 грн за меморіальним ордером № G1221L007К від 21.12.2016, 112 400 000,00 грн за меморіальним ордером №G1221L0073 від 21.12.2016 (т. 1 а.с. 143-144).

За твердженням ОСОБА_1 це спричинило загрозу неплатоспроможності ТОВ «КС Групп».

25.10.2017 на загальних зборах учасників ТОВ «КС Групп» (протокол № 25/10-2017) прийнято рішення про припинення юридичної особи, шляхом її ліквідації в порядку відповідно до статей 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, призначивши ОСОБА_1 ліквідатором Товариства (т. 1 а.с. 147-149).

Відомості про прийняте рішення були внесені ліквідатором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зазначено строк заявлення вимог кредиторами.

Таким чином, кредитори ТОВ «КС Групп», в тому числі АТ КБ «Приватбанк», у встановленому законом порядку були належним чином повідомлені про припинення юридичної особи.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КС Групп» від 22.12.2017 продовжені строки ліквідаційної процедури до 30.04.2020 (т. 149 (зворот)-150).

Разом з тим, 24.02.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області звернулося ТОВ «АЛЬЯНС СК ПЛЮС» з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (т. 1 а.с. 1-3).

З матеріалів справи вбачаються наступні обставини щодо заборгованості ТОВ «КС Групп»:

- 5 815 035,00 грн кредитор ТОВ «АЛЬЯНС СК» (новий кредитор з 02.12.2019) за Договором № БВ-206 купівлі-продажу цінних паперів від 23.09.2016 (строк виконання 22.09.2017) ухала Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2020 у справі №904/1043/20;

- 2 054 500,00 грн кредитор ТОВ «Компанія з управлінням активами «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ» за Договором № 19/05-16 купівлі-продажу частки у статутному капіталі (строк виконання 19.05.2017) ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі № 904/1043/20;

- 206 000,00 грн кредитор ПрАТ «ФОРТУНА» за Договором № 07/07-17 про надання фінансової поворотної допомоги (строк виконання 06.07.2018) - ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 у справі №904/1043/20;

- 250 259 668,46 грн кредитор АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на підставі рішення ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/1557/18 (набрало законної сили) зобов`язано ТОВ «КС Групп» в особі ліквідаційної комісії визнати кредиторські вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» із заборгованості за кредитними договорами:

- № 2К109Г від 23.03.2011, яка утворилася станом на 28.11.2017 в сумі 188 007 625,01 грн, в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 35 598 024,55 грн, заборгованість за процентами 13 118 696,53 грн, заборгованість за винагородою (згідно п. 4.7 Договору) 106 626 621,39 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 30 075 759,13 грн, штраф згідно п. 5.8 Договору) 2 588 523,41 грн;

- № 2К123Г від 28.01.2014, яка утворилася станом на 06.11.2017 в сумі 62 252 043,45 грн, в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 22 028 744,21 грн, заборгованість за процентами - 7 554 125,56 грн, заборгованість за винагородою (згідно п. 4.7 Договору) 14 198 977,62 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 8 470 196,06 грн,

та включити зазначені вимоги до проміжного ліквідаційного балансу.

При цьому рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2020 у справах № 904/1043/20 (904/2648/20), № 904/1043/20 (904/2649/20) (набрали законної сили) визнані недійсними п. А 12, п. 4.7 кредитних договорів № 2К109Г від 23.03.2011 та № 2К123Г від 28.01.2014, укладених між ТОВ «КС Групп» та АТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, загальна сума заборгованості перед кредитором АТ КБ «Приватбанк» за тілом кредиту та процентами склала 78 299 590,85 грн, в тому числі забезпечені заставою у розмірі 54 484 246,00 грн (строк виконання 25.02.2017 та 21.03.2017) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі № 904/1557/18, в тому числі:

- за кредитним договором № 2К109Г від 23.03.2011 35 598 024,55 грн за тілом кредиту та 13 118 696,53 грн за процентами, які забезпечені за Договором іпотеки № 2К109Г/2Т034Г від 14.01.2014 у розмірі 34 400 000,00 грн;

- за кредитним договором № 2К123Г від 28.01.2014 22 028 744,21 грн за тілом кредиту та 7 554 125,56 грн за процентами, які забезпечені за Договором застави інвестиційних сертифікатів № ДЗ 7-2Н006Г від 14.03.2016 у розмірі 20 084 246,00 грн.

10.09.2020 арбітражним керуючим розпорядником майна ТОВ «КС Групп» на підставі отриманих балансу підприємства для суб`єктів малого підприємництва форма № 1-м за 2017 рік 2019 рік, звіту про фінансові результати для суб`єктів малого підприємництва форма № 2-м за 2017 рік 2019 рік та структурного обстеження підприємства форма № 1 підприємництво (коротка) за 2017 рік, було проведено Аналіз фінансово-господарського стану Товариства щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій щодо банкрутства за 2017-2019р.р. (т. 1 а.с. 82-97).

В результаті аналізу було виявлено, що показники фінансової стійкості підприємства мають не постійні значення, що являється несприятливою тенденцією для підприємства. Коефіцієнт забезпечення власними засобами характеризує відсутність власних оборотних коштів та вказує на неможливість застосування до неплатоспроможного підприємства позасудових заходів відновлення платоспроможності. Поточна платоспроможність підприємства має від`ємне значення, оскільки сума поточних зобов`язань підприємства перевищувала наявні активи.

Таким чином, показники фінансової стійкості свідчать про фінансову нестійкість та нестабільність діяльності підприємства та значну його залежність від кредиторів.

За висновками аналізу ознак фіктивного банкрутства, дій з приховування банкрутства, дій з доведення до банкрутства не виявлено.

За результатом проведеного аналізу фінансово-господарського стану ТОВ «КС Групп» за період з 31.12.2017 по 31.12.2019 було встановлено ознаки стійкої фінансової неспроможності, а саме незадовільність показників, які вказують ознаки критичної неплатоспроможності.

Крім того, керівництвом боржника разом з розпорядником майна було забезпечено проведення інвентаризації майна боржника, за наслідком чого складено відповідний Зведений акт інвентаризації від 10.09.2020 (т. 1 а.с. 98).

За результатом проведення інвентаризації було виявлено, зокрема, об`єкт нерухомого майна будівлі військового містечка № 84, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, адреса: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Воскресенська (Леніна), буд. 3, розмір частки: 90/100, оціночна вартість: 24 805 978,00 грн.

Згідно складеного розпорядником майна ТОВ «КС Групп» Звіту за результатом проведення процедури розпорядження майном за вих. № 02-10/09 від 08.10.2020: «…Враховуючи критичне перевищення кредиторської заборгованості боржника 455 377 823,51 грн над вартістю його фактично єдиного активу у 24 805 978,00 грн єдиним можливим заходом є застосування до боржника ліквідаційної процедури, реалізація його майна та часткове погашення вимог кредиторів» (т. 1 а.с. 48-52).

Таким чином, загроза неплатоспроможності ТОВ «КС Групп» виникла у 2017 році, не припинялася та продовжувала існувати протягом усього строку аж до 24.02.2020 дати звернення ТОВ «АЛЬЯНС СК ПЛЮС» до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У вказаний період діяли положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" який також містив умови, за яких боржник був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі (частина п`ята статті 11 та стаття 95 цього Закону).

Носов Г.А. з моменту призначення його керівником Товариства 01.06.2017 і впродовж місяця не звертався до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі з підстав загрози неплатоспроможності.

В даному випадку апеляційний суд звертається до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформульованої в постанові від 04.07.2023 у справі № 911/293/21 (911/682/22) (пункт 7.8), згідно з якою у разі, якщо суди, досліджуючи обставини справи по банкрутство, встановлять, що обставини загрози неплатоспроможності юридичної особи тривали певний час (більше одного місяця), протягом цього часу керівника боржника було замінено на іншого, або ці заміни відбувались неодноразово, а повноваження кожного із призначених керівників юридичної особи, що весь цей час перебувала в стані загрози неплатоспроможності, тривали більше одного місяця й жодний із них, після спливу, зокрема місяця перебування на посаді керівника юридичної особи, не подав до суду заяви боржника про банкрутство, то це є підставою для встановлення судом порушення положень абз. 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ щодо кожного із відповідних керівників як передумови для покладення солідарної відповідальності.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що з дати призначення його ліквідатором ТОВ «КС Групп» (25.10.2017) він жодним чином не міг впливати на поведінку Товариства, оскільки відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 105 ЦК України:

- учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється; виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи;

- до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Оскільки відомості щодо ОСОБА_1 як ліквідатора боржника в процедурі припинення були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не були виключені, до нього за наведеними правилами статті 105 ЦК України перейшли повноваження управління справами юридичної особи боржника та повноваження представляти боржника у відносинах з третіми особами і виступати у суді від його імені.

Аналогічні висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №918/573/21.

Разом з тим, як вже було зазначено, ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не містив положень про відповідальність за незвернення боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі загрози неплатоспроможності.

При цьому ст. 11 та інші положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) не визначали можливість покладення солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів, зокрема, на керівника боржника у випадку невиконання ним у місячний строк обов`язку звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

До того ж, вказаний Закон втратив чинність з введенням в дію з 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства, ч. 6 ст. 34 якого було передбачено, що боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.

Досліджуючи питання можливості покладення солідарної відповідальності на керівника боржника ОСОБА_1 на підставі ч. 6 ст. 34 КУзПБ, апеляційний суд зауважує, що у відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (ч.ч. 1-3 ст. 11 ГПК України).

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп).

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України "Дія актів цивільного законодавства у часі" визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

В рішеннях Конституційного Суду України неодноразово досліджувалися випадки застосування статті 58 Конституції України про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, відповідно до висновку Конституційного Суду, викладеного у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, зазначений конституційний принцип про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб, у випадках коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотньої дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Подібні за змістом висновки наведені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 911/956/17.

Як вже було зазначено, Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинність 21.10.2019, тобто солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів для керівника боржника, у випадку невиконання ним у місячний строк обов`язку звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство, було запроваджено починаючи з 21.10.2019.

Враховуючи викладене, керуючись принципом незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, колегія суддів вважає неправомірним покладення на колишнього керівника ТОВ`КС Групп» Носова Г.А. солідарної відповідальності за вимогами кредиторів у справі № 904/1043/20 про банкрутство ТОВ «КС Групп» та визнання його таким, що порушив приписи ч. 6 ст. 34 КУзПБ.

Подібний висновок щодо неможливості застосування ч. 6 ст. 34 КУзПБ до оцінки подій (обставин загрози неплатоспроможності), що мали місце до введення в дію КУзПБ, викладений в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 902/1023/19, від 09.03.2023 у справі № 904/6900/20.

Відтак, доводи апелянта в цій частині апеляційної скарги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Наведене є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 2 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі №904/1043/20 щодо визнання керівника боржника Носова Геннадія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що допустив порушення приписів ч. 6 ст. 34 КУзПБ та покладення на нього солідарної відповідальності за вимогами кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «КС Групп» належить скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні заяви кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк".

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги та вирішення справи, витрати зі сплати судового збору за її подання належить стягнути з заявника на користь скаржника.

Керуючись статтями 3, 11, 129, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі № 904/1043/20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2023 у справі №904/1043/20 - скасувати.

Постановити нове рішення, про відмову в задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про встановлення судом порушення керівником боржника ОСОБА_1 вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, як підстави солідарної відповідальності керівника боржника за незадоволення вимог кредиторів для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до керівника боржника.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 684,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.11.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя О.Г. Іванов