ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
20.11.2023 Справа № 905/335/23
Господарський суд Донецької області у складі судді Зельман Ю.С., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; адреса для листування АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )
про визнання припиненими зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2023 та стягнення 142 871,15 грн., з яких: 98 481,10 грн. сума відновлення приміщення, 40 809,60 грн. заборгованість зі сплати орендної плати, 3580,45 грн. заборгованість зі сплати комунальних платежів, -
до відповідача: ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; адреса для листування АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )
про визнання припиненими зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2022 та визнання відсутнім права ОСОБА_1 на нарахування та стягнення орендних платежів з Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2022, -
В С Т А Н О В И В
Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2022 та визнання відсутнім права ОСОБА_1 на нарахування та стягнення орендних платежів з Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2022.
Ухвалою від 10.04.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі №905/335/23, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
15.11.2023 на адресу суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання припиненими зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2023 та стягнення 142 871,15 грн., з яких: 98 481,10 грн. сума відновлення приміщення, 40 809,60 грн. заборгованість зі сплати орендної плати, 3580,45 грн. заборгованість зі сплати комунальних платежів.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач посилається на те, що 04.10.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди приміщення від 27.03.2017, за умовами якого погоджено припинити дію договору та вважати останнім днем оренди 31.10.2022. Разом із тим, Акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк не було виконано передбачений п. 5.2 договору обов`язок передачі орендованого майна за актом здачі-приймання, та станом на 01.11.2023 орендар приміщення не звільнив. Крім того, з банком не було досягнуто угоди про матеріальну компенсацію за погіршення технічного стану орендованого приміщення. Враховуючи викладене, заявник вимагає стягнути орендну плату та комунальні послуги за період фактичного користування орендованим майном після закінчення строку дії договору, а також 98 481,10 грн. - суми відновлення приміщення.
Розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви та додані до неї документи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.
В силу пункту 3 частини першої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 ГПК України, відповідач, зокрема, має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Разом з цим, згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
За приписами частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Однак надане кожному право не може трактуватися безмежно. Реалізація такого права повинна відбуватися на умовах, визначених законом. Принцип законності є необхідною складовою верховенства права.
Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Отже, кожен, хто звертається до суду, повинен дотримуватися певних правил та процедур, визначених законом. Зазначене є передумовою забезпечення прав та свобод людини.
Передбачене статтею 180 Господарського процесуального кодексу України право на пред`явлення зустрічного позову застосовується виходячи з принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.
Важливим елементом верховенства права є гарантії справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" Європейським судом з прав людини вказано, що ст.6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.
При цьому, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі "Golder проти Сполученого Королівства" Європейським судом з прав людини зазначено, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.
Відтак, незалежно від того, що статтею 180 Господарського процесуального кодексу України не передбачено конкретного переліку обставин, що належать до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, суд здійснюючи правосуддя, наділений повноваженнями, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, надати оцінку наведеним стороною обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, та враховуючи баланс інтересів сторін, дійти висновку про можливість відновлення строку на пред`явлення зустрічного позову.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 мала подати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі від 10.04.2023.
Суд зазначає, що вказаною ухвалою про відкриття провадження по справі також було витребувано у Національної соціальної сервісної служби України та Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи, а також інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ №646 від 22.09.2016) відносно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), остання відома суду адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
03.05.2023 на адресу суду від Національної соціальної сервісної служби України та Міністерства соціальної політики України надійшла відповідь, що ОСОБА_1 не зареєстрована в якості внутрішньо переміщеної особи.
03.05.2023 на сайті Судової влади України в розділі повідомлення для учасників судового процесу було розміщено оголошення про відкриття провадження у справі №905/335/23.
У зв`язку з викладеним, ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була зазначена позивачем як остання відома адреса реєстрації, та на яку було направлено позовну заяву з додатками, а саме: АДРЕСА_1 .
Згідно ч.1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов`язок учасників справи повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява N 3236/03) Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).
Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №821/818/16.
В матеріалах справи наявний конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу, який 13.06.2023 повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Суд зазначає, що у зустрічній позовній заяві зазначено наступну адресу місцезнаходження ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 . Разом із тим, в порушення приписів п. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України відповідної заяви про зміну місця проживання від ОСОБА_2 станом на 20.11.2023 на адресу суду не надходило.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС у складі колегії КГС від 18.03.2021 по справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Дослідивши зустрічну позовну заяву та додані до неї документи судом встановлено, що заявником зазначено про те, що копію ухвали разом із позовною заявою було отримано лише 23.10.2023. Разом із тим, жодних доказів на підтвердження викладених обставин заявником не надано. Клопотання про поновлення або продовження строку на її подання разом із зустрічною позовною заявою заявником також не надано.
Відтак, за висновком суду, строк на подання відзиву на позовну заяву по справі № 905/335/23 є таким, що сплинув.
Також суд зауважує на тому, якщо припустити, що ухвалу відповідачем було отримано як він зазначає 23.10.2023, то зустрічний позов мав бути поданий до 08.11.2023 включно, проте як вбачається зустрічна позовна заява надійшла до суду 15.11.2023р, тобто поза межами 15 денного строку.
Отже, за висновком суду, зустрічний позов ОСОБА_1 , який зареєстровано судом 15.11.2023 року, подано з порушенням строків встановлених ч. 1 ст. 180 ГПК України.
Частинами першою, другою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Таким чином пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними, в той час як продовжити встановлений процесуальний строк суд має право також із власної ініціативи, однак у цьому разі відповідне продовження строку може мати місце лише до його закінчення.
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Отже, дослідивши матеріали справи №905/335/23, зустрічну позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що зустрічний позов подано з порушенням строків встановлених ч. 1 ст. 180 ГПК України, а тому підлягає поверненню заявнику.
Суд зазначає, що у даному випадку повернення зустрічного позову ніяким чином не призведе до порушення права на доступ до правосуддя (оскільки позивач за зустрічним позовом має право заявити свої позовні вимоги в окремому позові), а є відтворенням державного регулювання правил здійснення господарського судочинства.
Керуючись ст.ст. 119, 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
У Х В А Л И В:
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про визнання припиненими зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк за договором оренди приміщення від 27.03.2017 з 01.11.2023 та стягнення 142 871,15 грн., з яких: 98 481,10 грн. сума відновлення приміщення, 40 809,60 грн. заборгованість зі сплати орендної плати, 3580,45 грн. заборгованість зі сплати комунальних платежів, повернути заявнику.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку.
Ухвала набрала чинності з моменту її підписання 20.11.2023.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Зельман