ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.11.2023м. СумиСправа № 920/1047/23

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Щербак Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/1047/23

за позовом Державного підприємства Харківський бронетанковий завод

(вул. Велика Панасівська, 222, м. Харків, 61040,

);

до відповідача: Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-

виробниче об`єднання Інжиніринг (вул. Іллінська, 13, м. Суми,

40009, )

про стягнення 23 759 248 грн 59 коп.,

За участю представників сторін:

від позивача: Гордейчук В.В.,

від відповідача: Сафронов М.А.,

Суть спору. 04.09.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 19 655 371 грн 39 коп. з яких: 11 999 620 грн 50 коп. кошти, які були сплачені в рахунок попередньої оплати (передплати), 4 295 857 грн 15 коп. пеня, 3 359 893 грн 74 коп. штраф, за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки № СММ3003 від 30.03.2023; а також просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 294 830 грн 57 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 справу розподілено судді Заєць С.В.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.09.2023 у справі №920/1047/23 позовна заява залишена без руху, позивачу встановлений строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

26.09.2023 позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог від 20.09.2023 № 9/20/6 (вх.№3689), відповідно до змісту якої усунув недоліки позовної заяви та збільшив позовні вимоги, а саме просить суд: стягнути з відповідача на свою користь 23 759 248 грн 59 коп. з яких: 11 999 620 грн 50 коп. кошти, які були сплачені в рахунок попередньої оплати (передплати); 6 719 787 грн 48 коп. пеня; 5 039 840 грн 61 коп. штраф за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №СММ3003 від 30.03.2023; а також просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 356 388 грн 73 коп.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 28.09.2023 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.10.2023, 11:00; позивачу та відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

25.10.2023 відповідачем через систему «Електронний суд» надіслано до суду відзив від 24.10.2023, б/н (вх.№1015, вх.№4103) на позовну заяву, відповідно до положень якого просить суд: 1) прийняти визнання АТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг позову ДП Харківський бронетанковий завод; 2) зменшити нараховану позивачем неустойку на 50% до суми 5 879 814 грн 05 коп., з яких пеня 3 359 893 грн 74 коп. та штраф 2 519 920 грн 31 коп.; 3) застосувати вимоги ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України в частині розподілення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розгляд справи 26.10.2023 не відбувся в зв`язку з участю судді Заєць С.В. у підготовці для підвищення кваліфікації суддів місцевих господарських судів у період з 23.10.2023 по 27.10.2023.

Ухвалою суду від 31.10.2023 призначено підготовче засідання у справі №920/1047/23 на 02.11.2023, 11:50.

Протокольною ухвалою суду від 02.11.2023 оголошено перерву в підготовчому засіданні у справі №920/1047/23 до 09.11.2023, 09:50.

Ухвалою суду від 02.11.2023 повідомлено Державне підприємство Харківський бронетанковий завод про дату, час і місце судового засідання на 09.11.2023, 09:50.

У судовому засіданні 09.11.2023 представник відповідача підтримав попередньо заявлене у відзиві (вх.№1015) на позовну заяву визнання АТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг позову ДП Харківський бронетанковий завод, у зв`язку з чим просив суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а також просив суд зменшити нараховану позивачем неустойку на 50% (п. 2 прохальної частини відзиву на позовну заяву (вх.№4103)).

Представник позивача в судовому засіданні 09.11.2023 надав усні пояснення в обґрунтування позовних вимог та просив суд позов задовольнити в повному обсязі, проти зменшення суми нарахованої неустойки на 50% - заперечував.

Відповідно до ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 09.11.2023 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлені наступні обставини.

30.03.2023 між Державним підприємством Харківський бронетанковий завод (далі ДП Харківський БТЗ, Покупець, позивач) та Акціонерне товариство Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг (далі АТ СМНВО Інжиніринг, Постачальник, відповідач) укладено Договір поставки №СММ3003 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору Постачальник зобов`язується виготовити та поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (далі - Товар, Виріб), ДК 021:20-9 (Частини вогнепальної зброї та боєприпасів), за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору орієнтовна ціна Договору, на момент його укладання, з урахуванням Специфікації №1 становить 143 995 446,00 грн (сто сорок три мільйони дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч чотириста сорок шість грн 00 коп.), в тому числі ПДВ 20% - 23 999 241,00 грн (двадцять три мільйони дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень двісті сорок одна грн 00 коп.).

Конкретний розмір та порядок розрахунку визначається в Специфікації №1 (п. 3.1. Договору).

Пунктом 4.1. Договору кількість Товару, що постачається, визначається відповідною Специфікацією №1 (Додаток №1), що є невід`ємною частиною Договору.

Постачальник зобов`язується поставити Товар в строк, який визначений в Специфікації до цього Договору. Допускається здійснення, дострокової та часткової поставки партії Товару за умови дотримання термінів поставки відповідної партії в цілому (п. 5.2. Договору).

Датою постачання товару (партії) є дата, вказана у видатковій накладній (п. 5.5. Договору).

Згідно з п.1 Додатку №1 до Договору Специфікації №1 загальна орієнтовна вартість зазначеною в специфікації Товару складає 143 995 446,00 грн (сто сорок три мільйони дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч чотириста сорок шість грн 00 коп.) в тому числі ПДВ 20% - 23 999 241,00 грн (двадцять три мільйони дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень двісті сорок одна грн 00 коп.).

Покупець здійснює попередню оплату (передплату) у розмірі до 50% від загальної орієнтовної вартості Товару (з урахуванням ціни, яка визначена у Специфікації) (п. 3 Додатку №1 до Договору Специфікація №1).

Позивач 06.04.2023 здійснив попередню оплату в розмірі 11 999 620 грн 50 коп. з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №13349 від 06.04.2023 на суму 11 999 620 грн 50 коп. з ПДВ.

Відповідно до п. 2 Додатку №1 до Договору Специфікації №1 Поставки Товару здійснюється за наступним графіком:

- 5 шт. - травень 2023 року;

- 5 шт. - червень 2023 року;

- 5 шт. - липень 2023 року;

- 10 шт. - серпень 2023 року;

- 5 шт. - вересень 2023 року.

Поставка Товару станом на травень 2023 року відповідачем здійснена не була.

16.06.2023 позивач звернувся до відповідача з Претензією № 1, в якій серед іншого вказував на порушення останнім умов укладеного Договору.

Належної відповіді по суті Претензії № 1 з боку Постачальника на адресу позивача не надходило.

Поставка Товару станом на червень 2023 року відповідачем здійснена не була.

05.07.2023 позивач звернувся до відповідача з Претензією № 2, в якій серед іншого вказував на порушення останнім умов укладеного Договору.

Належної відповіді по суті Претензії № 2 з боку Постачальника на адресу позивача не надходило.

Поставка Товару станом на липень 2023 року відповідачем здійснена не була.

Пунктом 12.1. Договору встановлено, що даний Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2023 року.

Відповідно до п. 8.6. Покупець має право достроково розірвати цей Договір у разі невиконання або неналежного виконання Покупцем зобов`язань за цим Договором протягом 10 (десяти) робочих днів, письмово повідомивши Покупця у строк за 5 (п`ять) днів до розірвання Договору.

Позивач Претензією від 09.08.2023, № 3 повідомив відповідача про розірвання Договору поставки від 30.03.2023, №СММ3003 та зобов`язання повернути сплачену за Договором попередню оплату.

Відповідно до положень Претензії № 3 строк виконання вимог позивача відповідачем встановлено до 20.08.2023.

Належної відповіді по суті Претензії № 3 з боку Постачальника на адресу позивача не надходило, вищезазначені позивачем вимоги відповідачем задоволені не були, тому позивач був вимушений звернутися до господарського суду.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Судом встановлено й сторонами не заперечується факт неналежного виконання відповідачем договору, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача коштів у сумі 11 999 620 грн 50 коп., які були сплачені в рахунок попередньої оплати (передплати), суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 999 620 грн 50 коп. попередньої оплати (передплати).

Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій суд зазначає наступне:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки .

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідачем не заперечується факт неналежного виконання умов Договору в частині непоставки Товару.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та даним Договором.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що за прострочення термінів поставки Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого Товару, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять, днів, додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Покупець, має право стягнути понесені збитки з Постачальника у порядку регресу, відповідно до ст. 228 Господарського кодексу, (п. 7.4. Договору).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 6 719 787 грн 48 коп. пені, в розмірі 0,1% від вартості непоставленого Товару за кожний день прострочення.

Розглянувши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума штрафу становить 5 039 840 грн 61 коп., виходячи з вартості непоставленого у строк Товару.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку відповідача строків поставки Товару (непоставленого), а стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу) передбачена умовами Договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 039 840 грн 61 коп. штрафу.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 178 194 грн 36 коп. (50 відсотків судового збору), сплачений за платіжною інструкцією від 29.08.2023, № 16849 та платіжною інструкцією від 19.09.2023, №171319, підлягає поверненню Державному підприємству Харківський бронетанковий завод з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 178 194 грн 36 коп. (50 відсотків судового збору) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Харківський бронетанковий завод до Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг про стягнення 23 759 248 грн 59 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) на користь Державного підприємства Харківський бронетанковий завод

(вул. Велика Панасівська, 222, м. Харків, 61040, ) грошові кошти, які були сплачені в рахунок попередньої оплати (передплати) за Договором поставки від 30.03.2023, №СММ3003 у розмірі 11 999 620 (одинадцять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн 50 коп.; пеню в розмірі 6 719 787 (шість мільйонів сімсот дев`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 48 коп.; штраф у розмірі 5 039 840 (п`ять мільйонів тридцять дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн 61 коп., а також 178 194 (сто сімдесят вісім тисяч сто дев`яносто чотири) грн 36 коп. 50 % витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути Державному підприємству Харківський бронетанковий завод (вул. Велика Панасівська, 222, м. Харків, 61040, ) з Державного бюджету України (рахунок UA3018540, отримувач ГУК Сумськ.обл/Сумська МТГ/22030101, , банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат)) 50% судового збору в сумі 178 194 (сто сімдесят вісім тисяч сто дев`яносто чотири) грн 36 коп., сплачений за платіжною інструкцією від 29.08.2023, № 16849 та платіжною інструкцією від 19.09.2023, №171319.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено і підписано суддею 20.11.2023.

Суддя С.В. Заєць