ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13.11.2023 Справа № 914/1622/23
Господарський суд Львівської області у складі судді Зоряни ГОРЕЦЬКОЇ, при секретарі Марті ПРИШЛЯК, розглянувши в підготовчому судовому засіданні справу
за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , м. Червоноград,
до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів,
про визнання недійсним та скасування рішення,
представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Сигляк І. Я.;
В провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.
Ухвалою від 16.10.2023 закрито провадження по справі та призначено на 30.10.2023 судове засідання для вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу.
В контексті стягнення витрат на правову допомогу необхідно більш детально зупинитись на підставі, яка послугувала закриттю провадження у справі.
Підставою звернення до суду стало рішення Західного міжобласного територіального відділення АМКУ від 04.04.2023 №63/16-р/к, яке на думку позивачки є неправомірним.
Передумовою для закриття провадження по справі стало рішення Антимонопольного комітету України №253-р від 21.09.2023, яким скасовано рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №63/16-р/к від 04.04.2023.
В рішенні №253-р від 21.09.2023 чітко зазначено, що рішення №63/16-р/к прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме, пункту 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Крім того встановлено, що в діях ФОП ОСОБА_1 відсутнє порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
За наведених обставин, суд робить закономірний висновок про те, що неправомірні дії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету зумовили дії позивачки щодо оскарження рішення №63/16-р/к від 04.04.2023 в судовому порядку.
Одночасно суд наголошує, що позивачка звернулась до суду 24.05.2023, провадження по справі відкрито 29.05.2023, а рішення №63/16-р/к від 04.04.2023 скасовано лише 21.09.2023. В даному контексті доцільно зазначити, що захистити своє право в проміжку часу між винесення рішення Західним міжобласним територіальним відділенням АМКУ та його скасування Антимонопольним комітетом України, зумовило потребу в залученні адвоката.
За приписами пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією із засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судовими витратами є оплата послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статтях 4, 13, 14, 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1, частини 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Позивач у позовній заяві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи становить 15 000,00 грн.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу долучено наступні докази:
- договір про правове обслуговування від 12.05.2023;
- акт приймання передачі наданих послуг;
- платіжна інструкція №267 від18.05.2023;
- детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) по справі №914/1622/23;
- договір про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) адвокатом Савкою Р. І.;
- ордер про надання правової допомоги адвокат Савка Р. І.;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №0001643;
- договір про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) адвокатом Бордюком М. Й.;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокат Бордюк М. Й.;
- ордер про надання правничої допомоги Адвокат Бордюк М. Й.
За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За приписами частин 4, 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У своїх запереченнях Західне міжобласне територіальне відділення Антимопольного комітету посилається виключно на неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи, а їх розмір не є розумним та становить надмірний тягар для Відділення. Покликання на не співмірність, не підтверджуючи це небхідними доказами, не є беззаперечним фактом неспівмірності, а потребує ґрунтовних аргументів в даному контексті.
Слід зазначити, що саме з вини відповідача спір доведено до суду, його поведінка не сприяла вирішенню спору у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивачка змушена була скористатись послугами адвоката. Виконана адвокатом робота повинна бути оплачена.
Крім згаданого у статті 126 Господарського процесуального кодексу України принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є верховенство права та пропорційність.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, з врахуванням вищенаведених норм, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В контексті співмірності та необхідності витрат на правову допомогу суд повідомляє наступне:
- тези наведені в позовній заяві щодо порушення відповідачем п. 13 ст. 50 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» підтверджуються безпосередньо Антимонопольним комітетом України у своєму рішенні №253-р від 21.09.2023;
- теза позивача щодо невірного розрахунку штрафу визнається Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України. Крім того описку усунуто після надіслання позовної заяви позивачем на адресу відповідача;
- виконана робота адвоката позивача, насамперед зумовлена тим, що відповідач планомірно заперечував позовні вимоги у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, що зумовила написання відповідних процесуальних документів на противагу позиції Відділення;
- водночас суд звертає увагу, що по суті відповідач до моменту скасування рішення №63/16-р/к заперечував позовні вимоги, однак заперечуючи проти правової допомоги стверджує, що адвокат позивача був обізнаний про позицію Відділення, а тому підготовка справи не вимагала надмірного обсягу юридичної та технічної роботи. В такий спосіб відповідач суперечить своїм твердженням;
- в свою чергу визначальним не є факт скасування рішення №63/16-р/к вищестоящим органом, витзначальним є те, що таке рішення є неправомірним, що спровокувало виникнення вказаного судового процесу.
Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи вищевикладене позиція Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України видається непослідовною, оскільки ФОП ОСОБА_1 виконуючи свою роботу в межах правового поля змушена нести витрати на правову допомогу через некомпетентні дії відповідача.
Отже враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу є розумною.
Частиною першою статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік випадків, коли суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення: 1) якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Керуючись статтями 2, 15, 16, 74, 78, 123, 126, 129, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. Накази видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Рішення набирає законної відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки визначені в статтях 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Горецька З.В.