СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Харків Справа № 905/779/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Голозубової О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вх.№2206Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2023 у справі №905/779/23 (повний текст рішення складено 03.10.2023 суддею Курило Г.Є. у приміщенні господарського суду Донецької області)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка

до Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка,

про визнання недійсним третейського застереження, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача - Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене у пункті 9.2 договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, укладеного 19.02.2021 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» та Товариством з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат».

Позов обґрунтований тим, що сторонами договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 19.02.2021 допущено істотну помилку у назві третейського суду, а також відсутністю у третейському застереженні вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.09.2023 у справі №905/779/23 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат» про визнання недійсним третейського застереження відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд мотивував його тим, що при укладанні договору №138/21К від 19.02.2021 сторони дотримались умов, викладених у ст.12 Закону України «Про третейські суди», а саме: третейське застереження викладено письмово; сторони домовились та визначили суд, до якого передається спір, зауважень до викладених умов договору не надавали; пункт 9.2 є частиною цього договору, у якому сторони вказали свої найменування та місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Позивачем не доведено, що оспорюване ним третейське застереження не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди», тому у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним третейського застереження.

Позивач з рішенням господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2023 у справі №905/779/23 та ухвалити нове, яким визнати недійсним третейське застереження, яке викладене у пункті 9.2 договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, укладеного 19.02.2021 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат». Судові витрати - покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає таке:

- в оскаржуваному рішенні господарський суд наводить припущення про те, що визначений сторонами договору №138/21К Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група» та створений згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію Постійно діючий Регіональний третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група» і є тим судом, який визначили сторони для вирішення спорів, уклавши відповідне третейське застереження у договорі;

-оскільки сторони припустилися істотної помилки у назві третейського суду, а у третейській угоді відсутні вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд, суд першої інстанції мав визнати третейську угоду (третейське застереження) недійсною, оскільки вона не може бути виконана внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 витребувано у господарського суду Донецької області матеріали справи №905/779/23, необхідні для розгляду скарги, та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №905/779/23.

24.10.2023 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2023 у справі №905/779/23. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 09.112023 о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, у залі засідань №104. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання письмових заяв, клопотань. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги. Запропоновано учасникам справи заздалегідь письмово повідомити суд про намір і можливість взяти участь у судовому засіданні для своєчасного вжиття заходів з організації його проведення. З метою уникнення загрози для життя і здоров`я учасників судового процесу - рекомендовано взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи надсилати їх з використанням програми «Електронний суд».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви (вх.№13634 від 07.11.2023) представника ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», адвоката Чапали Ю.О., про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» з розгляду справи №905/779/23, яке відбудеться 09.11.2023 о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, у залі засідань №104.

У судове засідання 09.11.2023 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з довідками про доставку електронного листа ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2023 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду було надіслано Приватному акціонерному товариству «Авдіївський коксохімічний завод» та Товариству з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат» до їхніх електронних кабінетів та доставлено сторонам 26.10.2023 о 16:25 год.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до пункту 4 частини 5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Ураховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає таке.

19.02.2021 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат» (постачальник) укладено договір №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів.

За умовами пункту 9.1 договору спори і розбіжності, що виникли в зв`язку з даним договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів.

Пунктом 9.2 договору встановлено, якщо спори і розбіжності, зазначені в пункті 9.1 цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України таким чином:

- спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в господарських судах України (відповідно до чинного законодавства України);

- спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до регламенту зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов`язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, що зазначені в рішенні суду.

Відповідно до пункту 9.3 закінчення строку дії цього договору не призводить до припинення викладеної в цьому договорі згоди сторін щодо порядку вирішення спорів.

Згідно з пунктом 10.5 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (у тому числі, гарантійних) за цим договором.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та виправлень.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору є визнання недійсним третейського застереження, що містить у пункті 9.2 договору від 19.02.2021 №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи та спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626, частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1-5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст.217 Цивільного кодексу України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) (окремих частин договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) (окремих частин договорів) недійсними і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (окрема частина договору).

Апелянт вважає, що сторони припустилися істотної помилки у назві третейського суду, а у третейській угоді відсутня вказівка на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд. Тобто, невідповідність третейського застереження положенням статті 12 Закону України «Про третейські суди».

Колегія суддів зазначає, що такі твердження заявника не спростовують того, що третейське застереження є умовою договору щодо порядку вирішення спорів, яка за певних умов є обов`язковою до виконання сторонами у силу норм ст.629 Цивільного кодексу України, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено право юридичних та/або фізичних осіб, а також адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтями 2, 3 Закону України «Про третейські суди» третейську угоду визначено як угоду сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Аналіз чинного законодавства України про третейський розгляд господарських спорів дозволяє зробити висновок, що це вид недержавної незалежної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону. Здійснення третейськими судами функцій захисту є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів у цивільних і господарських правовідносинах.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України та до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, жодним чином не обмежує визначені ст.55 Конституції України механізми захисту прав суб`єкта, а є одним із додаткових способів реалізації права на захист своїх прав.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про третейські суди», яка містить вимоги щодо видів і форм третейської угоди, третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі.

Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Відповідно до абзацу 7 ст.12 Закону України «Про третейські суди» визначено, що у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

З матеріалів справи убачається, що у пункті 9.2 договору від 19.02.2021 №138/21К сторони погодили, що спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група».

Третейське застереження, викладене у пункті 9.2 договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально технічних ресурсів від 19.02.2021, є елементом (частиною) договору, який складено у письмовій формі; підписано сторонами та скріплено печатками юридичних осіб без зауважень.

Отже, такий спосіб вирішення можливих спорів був обраний сторонами третейської угоди свідомо і добровільно та відповідно до положень закону.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №567430 за ідентифікаційним кодом юридичної особи 34340324 зареєстровано Асоціацію «Регіональна правова група». Згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказана юридична особа не перебуває в стані припинення.

При Асоціації «Регіональна правова група» створено Постійно діючий Регіональний Третейський суд України, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію постійно діючого третейського суду №14-тс від 30.05.2006.

Згідно з вищевказаним Свідоцтвом, назва постійно діючого третейського суду «Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група», засновник - Асоціація «Регіональна правова група», місцезнаходження м.Кривий Ріг, вул.Отто Брозовського, буд. 74А.

Регламент Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» знаходиться у вільному доступі в мережі інтернет на сайті Асоціації «Регіональна правова група» (http://rpgua.com/wp-content/uploads/2019/04/reglament_treteyskiy_sud.pdf).

За змістом частин 1, 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі №906/493/16 викладено правовий висновок про те, що:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Відповідно до ст.229 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладання договору), якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Тлумачення вказаної норми дозволяє стверджувати, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 Цивільного кодексу України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину».

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.10.2022 у справі №947/32485/20.

Як правильно встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, зміст умов пункту 9.2 договору свідчить про очевидність наміру сторін третейського застереження на вирішення спорів, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань по даному договору, Постійно діючим Регіональним Третейським судом України при Асоціації «Регіональна правова група».

Отже, неточність у назві третейської суду «Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група» замість «Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група», не є істотною помилкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з умов пункту 9.2 договору убачаються дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, оскільки в договорі наявне посилання на засновника третейського суду, а саме, Асоціацію «Регіональна правова група», що дає можливість встановити всю необхідну інформацію для виконання третейського застереження, а також виключає існування установ зі схожою назвою та іншим регламентом.

Водночас Законом України «Про третейські суди» не передбачено зазначення в обов`язковому порядку у третейській угоді, у тому числі і у вигляді третейського застереження, відомостей про місцезнаходження визначеного сторонами третейського суду, його регламенту.

Тобто, сам факт існування пропущеного словосполучення у назві третейського суду не доводить наявність обставин, які вказують на істотність помилки, що призводить до неправильного сприйняття сторонами фактичних обставин правочину, що вплинуло б на їх волевиявлення.

Матеріали справи не містять доказів того, що при укладенні договору, який містить оспорюване третейське застереження, сторони були неповноважними, їх волевиявлення було не вільним та не усвідомленим, не відповідало їх внутрішній волі, угода носить характер удаваної чи мнимої, приховує іншу угоду чи не відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що формальна та вірогідно випадкова помилка у назві третейського суду не може свідчити про її істотність, а також вказувати на те, що у разі відсутності такої помилки, було б відсутнє і волевиявлення сторін на створення третейського застереження в договорі з відповідними правовими наслідками.

Зі змісту статті 27 Закону України «Про третейські суди» убачається, що третейський суд, з додержанням вимог цього Закону, самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи. Сторона має право заявити про відсутність у третейського суду компетенції стосовно переданого на його вирішення спору до початку розгляду справи по суті. Сторона має право заявити про перевищення третейським судом меж його компетенції, якщо в процесі третейського розгляду виникне питання, розгляд якого не передбачено третейською угодою або яке не може бути предметом такого розгляду відповідно до регламенту третейського суду чи цього Закону. У випадках, передбачених частинами другою та третьою цієї статті, третейський суд повинен відкласти розгляд справи або зупинити розгляд справи по суті до вирішення ним питання щодо наявності у нього відповідної компетенції. З питань наявності чи відсутності компетенції третейський суд у зазначених випадках виносить мотивовану ухвалу. Якщо третейський суд дійде висновку щодо неможливості розгляду ним конкретного спору внаслідок відсутності у нього компетенції, третейський розгляд припиняється, а витрати, понесені третейським судом, відшкодовуються сторонами в рівних частках. При прийнятті позову третейський суд вирішує питання про наявність і дійсність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду. У разі, якщо третейський суд дійде висновку про відсутність або недійсність зазначеної угоди, він повинен відмовити в розгляді справи. Про відмову у розгляді справи виноситься мотивована ухвала, яка надсилається сторонам. При цьому заявнику разом з ухвалою повертаються позовні матеріали.

Господарським судом встановлено, що у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» розглядається справа №14/24К-23 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат» коштів у розмірі 334566,95 грн у зв`язку з порушенням умов договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 19.02.2021. Зокрема, матеріали даної справи містять копію заяви (за вх.№08-06/1 від 08.06.2023) про відкладення розгляду третейської справи №14/24К-23 за позовом ТОВ «Завод Гидропневмоапарат» до «Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення коштів, за змістом якої позивач просить відкласти розгляд справи з метою мирного врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди (а.с.68 на звороті арк.).

Апеляційний господарський суд зазначає, що при укладанні договору №138/21К від 19.02.2021 сторони дотримались умов, викладених у ст.12 Закону України «Про третейські суди», а саме: третейське застереження викладено письмово; сторони домовились та визначили суд, до якого передається спір, зауважень до викладених умов договору не надавали; пункт 9.2 є частиною цього договору, у якому сторони вказали свої найменування та місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Відтак відсутні перешкоди у виконанні угоди позивача та відповідача про передачу спорів на вирішення третейського суду, обставин недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання угоди позивача та відповідача про передачу даного спору на вирішення третейського суду, не встановлено.

У зв`язку з вказаним, судом відхиляються доводи скаржника про те, що спірне рішенням містить припущення щодо визначеного сторонами договору №138/21К третейського суду.

З огляду на встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для визнання недійсним третейського застереження.

Судом апеляційної інстанції ураховано усі доводи апелянта, однак суд звертає увагу, що за результатами перегляду оскаржуваного рішення суду колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим та ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2023 у справі №905/779/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.11.2023.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова