ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/450/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1

до відповідача Ужанського національного природного парку, смт. Великий Березний Закарпатської області

про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації

За участю представників:

позивача Рапіта Олег Васильович, в порядку самопредставництва;

відповідача не з`явився.

Військова частина НОМЕР_2 звернулася до Господарського суду Закарпатської області із позовними вимогами до Ужанського національного природного парку про визнання інформації, що викладена в публікації в соціальній мережі Facebook Ужанського національного природного парку недостовірною, такою, що порушує ділову репутацію НОМЕР_1 прикордонного загону та її спростування.

Ухвалою суду від 25.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.06.2023.

Ухвалою суду від 20.06.2023 відкладено підготовче засідання на 06.07.2023.

Надалі, ухвалою суду від 06.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження у межах розумних строків, відкладено підготовче засідання на 29.08.2023 а також визнано обов`язковою явку уповноваженого представника відповідача Ужанського національного природного парку та зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов.

Водночас, розпорядженням керівника апарату суду від 19.07.2023 № 02-02/151/23 у зв`язку з відрахуванням судді Пригузи П.Д. зі штату суду (закінчення строку відрядження), призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/450/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2023.

Ухвалою від 20 липня 2023 року суд прийняв справу №907/450/23 до провадження, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 21 вересня 2023 року.

За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою суду від 21.09.2023 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 18.10.2023 року.

Після закриття підготовчого провадження у справі та призначення її до розгляду по суті, а саме 29.09.2023 відповідачем у справі подано суду відзив на позовну заяву від 28.09.2023 року.

Означений відзив на позов, як такий, що поданий на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2023 прийнято судом до розгляду без вирішення питання строк його подання.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідачем в порядку ст. 90 ГПК України поставлено позивачу ряд запитань, відповіді на які Ужанський національний природний парк просить надати позивача у формі заяви свідка.

Даючи оцінку заявленому відповідачем клопотанню про проведення письмового опитування позивача в порядку ст. 90 ГПК України суд зважає на ту обставину, що відповідно до ч. 1 ст. 90 ГПК України строк проведення письмового опитування для учасників справи встановлено під час подання першої заяви по суті справи.

Для відповідача згідно з ст.ст. 161, 165 ГПК України першою заявою по суті є відзив на позов, який відповідно до ч. 8 ст. 165, ч. 1 ст. 178 ГПК України подається у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк.

Ухвалою про відкриття провадження у даній справі від 25.05.2023 відповідачу встановлювався п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов з дати отримання ухвали про відкриття провадження.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №05 ухвалу про відкриття провадження відповідачем отримано 02.06.2023, а відтак, строк подання Ужанським національним природним парком відзиву на позовну заяву закінчився 17.06.2023 року.

В поданому 29.09.2023 року, тобто з більш як трьохмісячним пропуском строку, відзиві на позовну заяву відповідач не зазначає поважних причин неможливості подання відзиву на позов у встановлений судом строк та не ініціює питання поновлення строку подання як відзиву на позовну заяву, так і строку заявлення клопотання про проведення письмового опитування учасників справи, а суд відповідно до змісту ст. 119 ГПК України позбавлений права самостійно (без клопотання учасника справи) вирішувати питання поновлення пропущеного строку вчинення процесуальних дій таким учасником.

Згідно з ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що відповідачем відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України втрачено право на проведення письмового опитування позивача відповідно до ст. 90 ГПК України, а відтак, незважаючи на прийняття судом відзиву на позов, який поданий на виконання ухвали від 06.07.2023, заявлене у відзиві клопотання про проведення письмового опитування позивача залишається судом без розгляду, про що в судовому засіданні 18.10.2023 постановлено протокольну ухвалу.

Крім того, на виконання вимог протокольної ухвали суду від 21.09.2023 позивачем 09.10.2023 подано суду докази на підтвердження ідентифікації військовослужбовців, фотографія яких розміщена на спірній публікації та 06.10.2023 позивачем у справі подано суду відповідь на відзив, яка у зв`язку з прийняттям відзиву на позов, з огляду на відповідність відповіді на відзив вимогам ст. 166 ГПК України прийнята судом до розгляду, про що в судовому засіданні 18.10.2023 постановлено протокольну ухвалу суду.

В судовому засіданні 18.10.2023 судом заслухано вступне слово позивача, розпочато дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів та, у зв`язку з заявленим позивачем клопотанням, оголошено перерву в судовому засіданні до 14.11.2023 для надання можливості подати докази на підтвердження місця складення акту комісії від 13.04.2023 року.

До початку судового засідання 14.11.2023 позивачем подано суду клопотання №14/11258-23 від 10.11.2023, яким долучено до матеріалів справи схему місця виявлення тіла мертвого ведмедя 10.04.2023 на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) НОМЕР_1 прикордонного загону.

Присутній в судовому засіданні 14.11.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав з визначених в позовній заяві підстав.

Відповідач в судові засідання як на стадії підготовчого розгляду справи, так і під час розгляду справи по суті жодного разу не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи Ужанський національний природний парк був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку шляхом надіслання процесуальних документів у справі (ухвали про відкриття провадження у справі від 25.05.2023, ухвал від 21.06.2023 та від 06.07.2023 про відкладення підготовчого засідання, ухвали від 20.07.2023 про прийняття справи до провадження новим складом суду, ухвали від 21.09.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті) за юридичною адресою Ужанського національного природного парку, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (89000, смт. Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області, вул. Рибарська, 18).

Означені ухвали отримані відповідачем 02.06.2023, 30.06.2023, 19.07.2023, 28.07.2023 та 27.09.2023, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень за трек номерами 705, 772, 970, 190, 835 та вбачається з відомостей з вебсайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого відправлення за трек номерами 705, 772, 970, 190, 835.

При цьому, ухвала-повідомлення від 18.10.2023 про оголошення в судовому засіданні перерви до 14.11.2023 отримана Ужанським національним природним парком в Електронному кабінеті 19.10.2023, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка від 19.10.2023 про доставку електронного листа.

Згідно з ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зважаючи на процесуальні строки розгляду даної справи, які визначені в ст. 195 ГПК України, з огляду на ту обставину, що відповідно до ухвали суду від 18.10.2023 явка повноважних представників сторін в судовому засіданні не визнавалася обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справами доказами, яких достатньо для прийняття рішення в спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позов обґрунтовано поширенням відповідачем недостовірної і такої, що порушує ділову репутацію НОМЕР_1 прикордонного загону інформації, що викладена в публікації в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку 01.05.2023 з доменним ім`ям https://www.facebook.com/uzhanskyi/posts/pfbidOJErfRdm5KDKab5fCCarJr1TXTHfTDhA4P23Wt6Pu9YQfQk4RT9U5apsBfzjfBfAjl під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження... наступного змісту:

«У ході вияснення обставин інциденту, співставлення фото- та відеоматеріалів, оприлюднених державною прикордонною службою України, та наявних в Ужанського НПП було зроблено висновок, що мова йде про одне й те саме ведмежа.

Для з`ясування подальшої долі ведмедиці та іншого ведмежати відділом СДО ПЗФ Ужанського НПП проведено опитування місцевого населення щодо цього.

В результаті проведеної роботи отримано інформацію, яка дає підстави вважати, що ведмедиця була знищена в результаті незаконного полювання, організованого та здійсненого посадовими особами ДПС України.

Також отримано інформацію щодо можливої причетності посадових осіб Державної прикордонної служби України до організації та проведення незаконного полювання за лінією інженерно-технічних споруд на землях природно-заповідного фонду на постійній основі.

Попередня інформація: https://m.facebook.com/story.php?story_fbid=78193&id=81857

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України Державна прикордонна служба України Державна прикордонна служба України Д ПСУ Державна прикордонна служба України».

За позицією позивача, твердження відповідача відносно нього, які викладені в змісті означеної публікації формують негативну громадську думку, руйнують імідж та репутацію як НОМЕР_1 прикордонного загону, так і військовослужбовців Державної прикордонної служби загалом, є такими, що порушують право позивача на повагу до ділової репутації.

Вважає поширену відповідачем інформацію негативною, такою, що викликала значний суспільний резонанс, а зміст поширеної недостовірної інформації, її розповсюдження може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України, моральних якостей військовослужбовців позивача.

У зв`язку з викладеним просить також зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку спростування пропонованого позивачем змісту, який вважає достатнім для відновлення власного порушеного права.

Заперечення (відзив) відповідачів.

Відповідач у відзиві на позов у відзиві на позов від 28.09.2023 заперечує правосуб`єктність позивача, стверджуючи, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати, у зв`язку з чим просить залишити позов прикордонного загону без розгляду.

Крім того, вказує, що спростовуючи факт неприродньої загибелі звіра, позивач покликається на Акт Ужгородського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 13 квітня 2023 року, який складено за участі Заступника начальника Ужгородського управління Головного управління ДПСС в Закарпатській області Чернова Павла Володимировича.

Звертає увагу, що означений Акт містить відомості про природню, а не насильницьку смерть самиці бурого медведя в районі кварталу №2 відділення №9 Кам`яницького лісництва, позатим, офіційними представниками Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області 22 травня 2023 року надано офіційний лист №08/1257-23, який спростовує достовірність та інформативність зазначеного вище Акту від 13.04.2023, яким позивач апелює, підтверджуючи свої позовні вимоги та свої припущення про недостовірність інформації, викладеної у мережі Фейсбук.

Пояснює, що Акт комісійного огляду трупа медведиці від 23.04.23, складеного за участі представника Ужгородського управління ДПСС в Закарпатській області, не може слугувати достовірним доказом на підтвердження обставин позову у розумінні ст.78 ГПК України, позаяк ОСОБА_1 , який є заступником начальника Ужгородського управління Головного управління ДПСС в Закарпатській області, не залучався до роботи комісії, результатом діяльності якої є Акт.

Вважає, що такий доказ сформовано із очевидним наміром вплинути на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи і які неналежним чином виправдовують дії та позицію позивача.

Звертає увагу, що матеріали справи містять світлини трупа медведиці поруч з яким у бравурній і зухвалій формі фотографуються працівники ДПС України, якими апелює і відповідач, заявляючи про причетність цих осіб до ситуації навколо загибелі тварини. У контексті цього, відповідачем викладено достовірні і правдиві відомості про загибель самиці бурого медведя а також про посадових осіб ДПС України, які, позуючи, фотографуються на фоні, трупа медведиці в місці її загибелі. Ця інформація, за позицією відповідача, є достовірною і відношення до неї повинні бути об`єктивними з можливим аналізом про можливе існування обставин, що межують з ознаками кримінального правопорушення.

Зауважує також і те, що позивач, для підтвердження своїх вимог, необґрунтовано посилається на відомості в мережі Фейсбук, які містяться в дописах користувачів - фізичних осіб, і які не викладаються в формі офіційної публічної інформації Ужанського національного природного парку, як юридичної особи та відповідача у справі. Ці дописи не являються офіційною інформацію власником якої є відповідач у справі (в розумінні ст.200 ЦК України), а існують в якості окремої думки громадян. Тому ці факти на можуть буди належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.76,77 ГПК України.

Також зазначає, що висловлюючи свій аналіз ситуації, який ґрунтується на встановлених фактах, відповідач правомірно допустив оціночне судження, яке за своїм сенсом є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів, а відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

На думку відповідача, позовні вимоги у спірній ситуації є неправильним способом захисту, позаяк, як слідує зі змісту позовної заяви, позивач самостійно, необґрунтовано і передчасно приписує собі та конкретним особам вину у скоєнні дій, які є предметом кримінального розслідування. Наслідки кримінального розслідування поки не встановлені, а особи можуть вважатися винними у скоєнні злочину виключно після винесення мотивованого судового рішення про що і повідомляється відповідачем у поширеній ним інформації, згідно правил ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Відповідь на відзив.

Позивач у відповіді на відзив №14/9858-23-Вих від 05.10.2023 відхиляє заперечення відповідача проти позову, які зазначені у відзиві на позов.

Звертає увагу, що згідно інформації, внесеної до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, доданого до позовної заяви, військова частина НОМЕР_2 є державним органом (установою, закладом), яка була заснована Адміністрацією Державної прикордонної служби України, керівником військової частини НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , який має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, що спростовує позицію відповідача стосовно повноважень підписанта позову, ім`я якого відповідач зазначив неправильно.

В той же час, звертає увагу, що відповідно до Директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про переведення на новий штат органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України» від 19 травня 2021 року №73 ДСК, дійсне найменування - Чопський прикордонний загін Державної прикордонної служби України замінено на дійсне найменування - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України.

При цьому, умовне найменування - військова частина НОМЕР_2 , а також ідентифікаційний номер юридичної особи 14321707 з моменту реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 01.08.2003 року - не змінювались.

Вказаним спростовує аргументи відповідача стосовно статусу юридичної особи позивача з ідентифікаційним номером юридичної особи 14321707, дійсне найменування якого - НОМЕР_1 прикордонний загін, а умовне найменування якого - військова частина НОМЕР_2 .

Просить зауважити, що поширена відповідачем інформація не є критикою, оцінкою дій, а твердженнями стосовно «отримання інформації щодо можливої причетності посадових осіб Державної прикордонної служби України до організації та проведення незаконного полювання за лінією інженерно-технічних споруд на землях природно-заповідного фонду на постійній основі» та такі висловлювання містять фактичні дані про проведену роботу Ужанським національним природним парком з мстою встановлення долі медведиці та іншого ведмежати, проведення опитування місцевого населення щодо цього, а результати опитування у формі оспорюваних тверджень були оприлюднені у вигляді спірної інформації, в якій відсутнє, зокрема, й вживання гіпербол, алегорій, сатири та таку інформацію не можна вважати оціночним судженням в розумінні Закону України «Про інформацію».

Звертає увагу, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач, в свою чергу, повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З цього висновує, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами, що узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України.

У зв`язку з викладеним неналежним вважає посилання відповідача на лист Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 22 травня 2023 року №08/1257-23, оскільки такий лист не доводить достовірність поширеної негативної інформації про позивача.

Заперечення.

Відповідачем не подано суду заперечення відповідно до приписів ст. 167 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

01 травня 2023 року Ужанським національним природним парком в соціальній мережі Facebook на власній з доменним ім`ям https://www.facebook.com/uzhanskyi/posts/pfbidOJErfRdm5KDKab5fCCarJr1TXTHfTDhA4P23Wt6Pu9YQfQk4RT9U5apsBfzjfBfAjl здійснено публікацію під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження... наступного змісту:

«У ході вияснення обставин інциденту, співставлення фото- та відеоматеріалів, оприлюднених державною прикордонною службою України, та наявних в Ужанського НПП було зроблено висновок, що мова йде про одне й те саме ведмежа.

Для з`ясування подальшої долі ведмедиці та іншого ведмежати відділом СДО ПЗФ Ужанського НПП проведено опитування місцевого населення щодо цього.

В результаті проведеної роботи отримано інформацію, яка дає підстави вважати, що ведмедиця була знищена в результаті незаконного полювання, організованого та здійсненого посадовими особами ДПС України.

Також отримано інформацію щодо можливої причетності посадових осіб Державної прикордонної служби України до організації та проведення незаконного полювання за лінією інженерно-технічних споруд на землях природно-заповідного фонду на постійній основі.

Попередня інформація: https://m.facebook.com/story.php?story_fbid=78193&id=81857

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України Державна прикордонна служба України Державна прикордонна служба України Д ПСУ Державна прикордонна служба України».

Обставина поширення саме відповідачем означеної інформації та належність сторінки в соціальній мережі Facebook відповідачем не заперечується, у зв`язку з чим не ставиться під сумнів і судом, та вказана обставина вважається встановленою відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України.

До вказаної публікації прикріплена фотографія трьох осіб у військовій формі зі зброєю, які позують на фоні лісу біля мертвої тварини схожої на ведмедя.

Позивач вважає, що поширена у вказаній публікація інформація є недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію НОМЕР_1 прикордонного загону, що і стало причиною звернення до суду за захистом свого порушеного права, зокрема ділової репутації прикордонного загону.

На підтвердження завдання шкоди діловій репутації позивачем долучено до матеріалів справи роздруківки коментарів фізичних осіб під означеною спірною публікацією відповідача, всього на 44 аркушах, з яких вбачається, що поширена відповідачем інформація є, такою, що викликала значний суспільний резонанс, а характер та зміст коментарів загалом свідчить про їх негативний характер по відношенню до військовослужбовців Державної прикордонної служби.

Згідно з наданими суду позивачем поясненнями (лист про виконання вимог протокольної ухвали суду №14/9613-23-Вих від 29.09.2023) на опублікованому відповідачем разом зі спірним дописом фото зображено трьох військовослужбовців відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону, а саме: МІПС 2 кат. - дозиметрист молодший сержант ОСОБА_3 , МІПС 3 кат.-кухар солдат ОСОБА_4 , МІПС 2 кат.-водій та старший солдат ОСОБА_5 , а саме фотографування здійснив МІПС 3 кат. старший солдат ОСОБА_6 .

Означені пояснення позивача підтверджуються наданими суду витягом з Списку особового складу, витягом з Книги прикордонної служби на 09/10 квітня 2023 року форми 2в «Результати виконання плану охорони державного кордону/здійснення прикордонного контролю», витягами з наказів «Про особовий склад» від 23.09.2021 №423-ос, від 08.05.2023 №358-ОС, від 06.08.2021 №340-ОС, від 04.07.2023 №522-ОС, від 31.03.2022 №215-ОС, від 21.06.2023 №476-ОС, від 31.03.2023 №227-ОС.

Водночас, за поясненнями позивача, які підтверджуються витягом зі зведення №20/21 за 01.05.2023 (п. 15 Результати функціонування контактного центру АДПСУ) 10.04.2023 року прикордонним нарядом у складі вищезазначених військовослужбовців, під час їх руху до місця несення служби на напрямок 203 п/зн. в 1500 метрах до лінії ІСтаЗ (2000 метрів до ДК) було виявлено труп дикої тварини, а саме ведмедя та за фактом виявлення мертвої тварини було проінформовано Кам`яницьке лісництво ДП «Ужгородське лісове господарство».

Згідно з поясненнями позивача, 13.04.2023 року співробітниками даного лісництва із залученням працівників Ужгородського управління ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській області було проведено огляд місцевості та трупу самця ведмедя, на підтвердження чого суду надано акт від 13.04.2023.

Зі змісту такого акту слідує, що на час проведення огляду з моменту загибелі пройшло 7-10 днів, вгодованість нижче середньої, тіло виснажене, а ймовірною причиною загибелі ведмедя був його фізіологічний стан, пов`язаний з виснаженням в зимовий період та не впадання в сплячку.

Окремо позивач зауважує, що відстань від місця, де 10.04.2023 військовослужбовці НОМЕР_1 прикордонного загону знайшли тіло ведмедя до району де військовослужбовці відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » раніше знайшли ведмежа (посилання на яке міститься в назві та веб-посилання спірної публікації відповідача) становить близько 60 км, а відповідно до змісту акту від 13.04.2023 військовослужбовцями позивача виявлено, а комісією проводився огляд самця ведмедя, а не ведмедиці, що додатково спростовує достовірність здійсненої відповідачем у справі спірної публікації.

На підтвердження місця виявлення військовослужбовцями позивача тіла мертвого ведмедя суду надано відповідну Схему розміщення в графічному вигляді з прив`язкою відстаней до прикордонних знаків, відділення інспекторів прикордонної служби, гори Плішка та довколишніх населених пунктів.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається, зокрема на лист-відповідь № Вих-08/1257-23 від 22.05.2023 Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області на запит журналіста ОСОБА_7 на отримання публічної інформації від 12.05.2023 року.

Згідно зі змістом означеного листа Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області зазначено, що про залучення заступника начальника управління начальника відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Ужгородського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в 3акарпатській області ОСОБА_8 до роботи вказаної у запиті комісії Головне управління не було проінформовано, тому вказане питання Головним управлінням не розглядалося та рішення про включення ОСОБА_9 до складу вищевказаної комісії не приймалося, у зв`язку з чим прийнято рішення про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 .

У вказаному листі зазначено, також, що копію офіційного документу/документів, що були створені під час огляду залишків трупа самця бурого ведмедя (запитувана інформація) не може бути надано на підставі того, що Головне управління не володіє вказаним документом/документами.

Будь-яких інших доказів на підтвердження достовірності інформації, що зазначена відповідачем 01.05.2023 у спірній публікації Ужанським національним природним парком суду не надано.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2022, інформацію, яка міститься в реєстрі станом на 04.102023 Військова частина НОМЕР_2 є зареєстрованою юридичною особою, . Керівником позивача відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ОСОБА_2 (з 08.11.2019 року), який зазначений підписантом позовної заяви у даній справі шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.

При цьому, відповідно до Директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про переведення на новий штат органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України» від 19 травня 2021 року №73 ДСК, дійсне найменування - Чопський прикордонний загін Державної прикордонної служби України замінено на дійсне найменування - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України.

Водночас, умовне найменування - військова частина НОМЕР_2 , а також ідентифікаційний номер юридичної особи 14321707 з моменту реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 01.08.2003 року - не змінювались, що підтверджується довідкою позивача №21/2/11529-22-Вих від 07.09.2022 року.

У зв`язку з викладеним, відхиляються судом аргументи відповідача щодо залишення позовної заяви у справі без розгляду, позаяк встановленими судом обставинами підтверджується, що позовну заяву від імені юридичної особи-позивача Військової частини НОМЕР_2 підписано повноважною особою керівником, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин п.п. 1, 2 п. 1 ст. 226 ГПК України.

Указом Президента України №1230/99 від 27.09.1999 року на території Великоберезнянського району Закарпатської області створено Ужанський національний природний парк, який підпорядковуються Міністерству охорони навколишнього природного середовища, з площею земель парку 39 159,3 га (п. 1 Указу Президента України №1230/99 від 27.09.1999 року).

Ужанський національний природний парк є юридичною особою, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та діє на підставі Положення, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №69 від 28.08.2020 (в редакції наказу Міндовкілля №533 від 09.08.2021 року).

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір (ст. 34 Конституції України). Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Цензура заборонена (ст. 15 Конституції України).

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Свобода висловлювань, свобода вираження поглядів гарантується статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод:

1. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади й незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

2. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цінності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідними в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що втручання в зазначені права може бути виправданим лише за умови, що втручання буде здійснене відповідно до закону, повинно переслідувати законну мету й бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети.

Відповідно до 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Частиною 6 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Частиною 7 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про інформацію" передбачено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є зокрема: фізичні і юридичні особи. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про інформацію" передбачено, що забороняється цензура - будь-яка вимога, спрямована, зокрема, до журналіста, суб`єкта у сфері медіа, його засновника (співзасновника), видавця, керівника, розповсюджувача, узгоджувати інформацію до її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації. Ця заборона не поширюється на випадки, коли попереднє узгодження інформації здійснюється на підставі закону, а також у разі накладення судом заборони на поширення інформації.

Забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом (ч. 2 ст. 24 Закону України "Про інформацію").

Порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про інформацію").

Водночас, статтею 30 Закону України "Про інформацію" передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі Лінгенс проти Австрії (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18).

Судді повинні забезпечувати справедливу рівновагу при застосуванні конституційних прав на захист гідності і честі, з одного боку, та свободи слова, з іншого.

При цьому, суд зауважує, що пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на органів державної влади, суб`єктів владних повноважень, політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

На думку ЄСПЛ, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно з частиною другою статті 31 Закону України «Про інформацію» суб`єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації в праві вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді.

При цьому, свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про діяльність органів державної влади, пов`язану з виконаннями ними владних/управліняських функцій та діяльність, яка, власне, супроводжує виконання таких функцій.

Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується суб`єкта публічного права (яким в спірних правовідносинах є позивач), а не приватної особи.

Оскільки позивач за родом своєї діяльності здійснює публічну владу щодо забезпечення охорони державного кордону на місцевому та регіональному рівнях, його діяльність може підлягати ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконують свої функції чи які наслідки діяльності такого суб`єкта.

Враховуючи викладене, суд вважає, що межа допустимої критики щодо діяльності позивача є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Позатим, і відповідач як державна установа під час здійснення своєї діяльності відповідно до Положення про Ужанський національний природний парк та висвітлення її результатів в соцмережах повинен ретельно перевіряти інформацію, яка ним подається на загал з метою недопущення необгрунтованої та непідтвердженої критики інших органів державної влади, в спірних правовідносинах НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ).

Соціальною мережею називають веб-сайт або іншу службу в мережі Інтернет, яка дозволяє користувачам створювати публічні або напівпублічні анкети (акаунти), складати списки користувачів, з якими вони мають зв`язок, та переглядати власний список зв`язків і списки інших користувачів.

У соціальних мережах містяться персоніфіковані акаунти у вигляді особистих сторінок. На такій сторінці користувач розміщує особисту інформацію, викладає відео, аудіо та інші матеріали, за її допомогою веде листування з іншими особами, а управління сторінкою можливе лише після процедури авторизації шляхом введення відповідних логіну та пароля.

Легальне визначення терміну «соціальна мережа», як і терміну «акаунт», в українському законодавстві відсутнє. Водночас акаунт у соцмережі можна розцінювати як веб-сторінку, визначення якої міститься в Законі України «Про авторське право та суміжні права». Відповідно до вказаного Закону, веб-сторінка це складова веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського та/або суміжних прав тощо.

Згідно з Законом України «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сторінки це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та управляє і/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею (п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Тобто законодавець окремо вирізняє власника веб-сайту (в нашому випадку соціальної мережі - Facebook) та власника веб-сторінки (акаунту) відповідача у справі, і це стосується й відповідальності за розміщення інформації в соціальних мережах.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Пленум), зокрема згідно з п. 4 під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (п. 5 Пленуму).

У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи (п. 6 Пленуму).

Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства (п. 7 Пленуму).

Згідно з п. 9 Пленуму відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції.

При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

До схожих висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 20.02.2019 у справі № 203/3104/15-ц (провадження № 61-13647св18).

У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Відповідно до п. 12 Пленуму належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що даний позов заявлено до належного відповідача власника веб-сторінки (акаунту) в соціальній мережі Facebook за доменним ім`ям (посиланням): https://www.facebook.com/uzhanskyi/, яка має назву « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та відповідно до інформаційного наповнення якого він позиціонує себе як акаунт Ужанського національного природного парку, містить логотип, назву відповідача, а також вказана адреса: смт. Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області, вул. Рибарська, 18, що відповідає юридичній адресі відповідача.

Більше того, сам відповідачем у поданому суду відзиві на позов не заперечує, що саме він здійснив публікацію спірної інформації, використовуючи власний інформаційний ресурс (акаунт в соціальній мережі Facebook).

Відповідно до п. 15 Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також, згідно з п. 15 Пленуму, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися в процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц (провадження № 61-508св17).

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки й напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку.

До подібних висновків в іншій справі дійшов Верховний Суд в постанові від 19 червня 2019 року у справі №380/951/17 (провадження № 61-31057св18).

За встановленими судом в даній справі обставинами поширена відповідачем інформація містить відомості про проведену Ужанським національним природним парком роботу, в результаті якої було отримано певну інформацію про знищення ведмедиці в результаті незаконного полювання, яке організовували та здійснювали посадові особи Державної прикордонної служби України, а також про наявність в парку інформації щодо можливої причетності таких осіб до організації та проведення незаконного полювання за лінією інженерно-технічних споруд на землях природо-заповідного фонду на постійній основі.

З урахуванням викладеного, суд зауважує, що поширена відповідачем інформація містить висловлювання, що можуть тлумачитися будь-якою сторонньою особою, як така, що містить фактичні дані наявності у відповідача певних відомостей (доказів) щодо проведення незаконного полювання посадовими особами Державної прикордонної служби України на землях природо-заповідного фонду, в тому числі на постійній основі.

Водночас, контекст подання такої інформації відповідачем на власному акаунті в соціальній мережі Facebook пов`язується з фото трьох військовослужбовців НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ), які позують на фоні лісу біля мертвого ведмедя з асоціаціативним зв`язком вказаної обставини з виявленням 16.04.2023 поблизу Костринського ПНДВ малого ведмежати та з`ясування подальшої долі медведиці, про що в спірній публікації відповідача міститься окреме веб-посилання.

Таким чином, поширена відповідачем 01.05.2023 інформація не підпадає під диспозицію оціночного судження, позаяк викладена у формі наявності певного доказового фактажу наявності у відповідача доказів проведення незаконного полювання посадовими особами Державної прикордонної служби України на землях природо-заповідного фонду, в тому числі на постійній основі, істинність якого може бути доведена відповідачем та перевірена судом.

Заперечення відповідача в цій частині критично оцінюються судом, позаяк в спірних правовідносинах ситуація щодо загибелі тварини та ймовірної причетності зазначених на фото осіб до загибелі самиці бурого ведмедя, вочевидь, була невірно інтерпретована самим відповідачем, який без попередньої перевірки зробив висновок, що на фото знаходиця саме ведмедиця, передчасно пов`язав її смерть зі здійсненим фотографуванням військовослужбовцями позивача та дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між мертвою твариною на фото та попередньо виявленим малим медвежам на відстані 60 кілометрів, внаслідок чого Ужанським національним природним парком й було здійснено поширення спірної інформації в соціальній мережі Facebook, яка ні за стилістичним оформленням, ні за змістовним наповненням не підпадає під диспозицію оціночного судження в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України, в тому числі змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Позивач, в свою чергу, повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В даному аспекті, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження достовірності інформації, яка зазначена в спірному дописі в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку 01.05.2023 під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження....

При цьому, як вже зазначалось вище, зміст такого допису свідчить про проведену Ужанським національним природним парком роботу, в результаті якої було отримано певну інформацію про знищення ведмедиці в результаті незаконного полювання, яке організовували та здійснювали посадові особи Державної прикордонної служби України, а також про наявність в парку інформації щодо можливої причетності таких осіб до організації та проведення незаконного полювання за лінією інженерно-технічних споруд на землях природо-заповідного фонду на постійній основі.

Таким чином, підставність та достовірність поданої відповідачем інформації в змісті спірного допису прямо пов`язується з наявністю у відповідача певних доказів знищення ведмедиці в результаті незаконного полювання; організації такого полювання посадовими особами ДПС; проведення незаконних полювань за лінією інженерно-технічних споруд на землях природо-заповідного фонду на постійній основі.

Жодних доказів на підтвердження будь-якої з наведених обставин, якою б можна було підтвердити достовірність поширеної інформації Ужанським національним природним парком суду не надано, тоді як надані позивачем докази за стандартом доведення на предмет їх вірогідності дозволяють суду дійти висновку про недостовірність поширеної відповідачем інформації.

Так, відповідно до витягу зі зведення №20/21 за 01.05.2023 (п. 15 Результати функціонування контактного центру АДПСУ) 10.04.2023 року прикордонним нарядом у складі чотирьох військовослужбовців (дозиметрист молодший сержант ОСОБА_3 , кухар солдат ОСОБА_4 , водій та старший солдат ОСОБА_5 , старший солдат ОСОБА_6 ), під час їх руху до місця несення служби на напрямок 203 п/зн. в 1500 метрах до лінії ІСтаЗ (2000 метрів до ДК) було виявлено труп дикої тварини, а саме самця ведмедя та за фактом виявлення мертвої тварини було проінформовано Кам`яницьке лісництво ДП «Ужгородське лісове господарство».

Фотографія означених військовослужбовців ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) біля мертвого ведмедя розміщена на спірній публікації відповідача.

13 квітня 2023 року було проведено огляд місцевості та трупу самця ведмедя, на підтвердження чого суду надано акт від 13.04.2023, зі змісту якого слідує, що на час проведення огляду з моменту загибелі пройшло 7-10 днів, вгодованість нижче середньої, тіло виснажене, а ймовірною причиною загибелі ведмедя був його фізіологічний стан, пов`язаний з виснаженням в зимовий період та не впадання в сплячку.

При цьому, за встановленими судом обставинами, відстань від місця, де 10.04.2023 військовослужбовці НОМЕР_1 прикордонного загону знайшли тіло ведмедя до району де військовослужбовці відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » раніше знайшли ведмежа (посилання на яке міститься в назві та веб-посилання спірної публікації відповідача) становить близько 60 км, а відповідно до змісту акту від 13.04.2023 військовослужбовцями позивача виявлено, а комісією проводився огляд самця ведмедя, а не ведмедиці, що додатково спростовує достовірність здійсненої відповідачем у справі спірної публікації

Неналежними в даному контексті суд вважає заперечення відповідача щодо належності акту від 13.04.2023 як доказу в справі з посиланням на лист Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області № Вих-08/1257-23 від 22.05.2023 щодо незалучення управлінням до участі в комісії заступника начальника головного управління Чернова П.В., позаяк наведена обставина сам по собі не спростовує відомості, які зазначені в акті від 13.04.2023, а в даній категорії спорів, як зазначено вище судом, відповідач повинен довести достовірність поширеної (опублікованої) ним інформації, а не спростувати належність доказів позивача щодо її недостовірності.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача, що інформація, викладена в публікації в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку 01.05.2023 з доменним ім`ям https://www.facebook.com/uzhanskyi/posts/pfbidOJErfRdm5KDKab5fCCarJr1TXTHfTDhA4P23Wt6Pu9YQfQk4RT9U5apsBfzjfBfAjl під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження... є справді недостовірною і такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача, не є оціночними судженнями та виходить за межі допустимої в демократичному суспільстві критики органу державної влади, позаяк містить недостовірні та непідтверджені відомості про факти, які можуть бути підставою кримінальної відповідальності та за змістовним наповненням при сторонньому сприйнятті такої інформації створює враження ніби такі відомості (факти) є підтвердженими документально.

При цьому, завдання шкоди діловій репутації позивача внаслідок публікації недостовірної інформації відповідачем підтверджується долученими до матеріалів справи роздруківками коментарів фізичних осіб під означеною спірною публікацією відповідача, всього на 44 аркушах, переглядом відповідної публікації в соціальній мережі Facebook, з яких вбачається, що поширена відповідачем інформація є, такою, що викликала значний суспільний резонанс, а характер та зміст коментарів загалом свідчить про їх негативний характер по відношенню до військовослужбовців Державної прикордонної служби загалом та ділової репутації позивача, як структурного підрозділу ДПС зокрема.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Відповідно до п.п. 24, 25 означеної постанови Пленуму якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Визначаючись з позовними вимогами в цій частині, суд приймає до уваги позицію позивача, діловій репутації якого завдано шкоди недостовірною публікацією відповідача та який задля її відновлення просить суд зобов`язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом публікації в той самий спосіб, в який і поширювалася недостовірна інформація (в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку) спростування із пропонованим позивачем змістом.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє вимогу позивача про визнання недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію НОМЕР_1 прикордонного загону інформацію, викладену в публікації в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку 01.05.2023 з доменним ім`ям https://www.facebook.com/uzhanskyi/posts/pfbidOJErfRdm5KDKab5fCCarJr1TXTHfTDhA4P23Wt6Pu9YQfQk4RT9U5apsBfzjfBfAjl під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження.... та зобов`язує відповідача спростувати таку недостовірну інформацію, поширену про позивача шляхом опублікування в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку протягом одного місяця з моменту набрання вказаним судовим рішенням законної сили спростування наступного змісту:

Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park.

Інформація, викладена на нашій сторінці у соціальній мережі Фейсбук в період з 01 по 03 травня 2023 року стосовно вбивства прикордонниками ведмедиці та фотографування військовослужбовцями Державної прикордонної служби України на фоні вбитого ними ведмедя, а також вся інформація, викладена в даному контексті, являється недостовірною та виключно особистими думками та припущеннями автора, який від імені Ужанського національного природного парку здійснив дану публікацію та яка жодними ні документами, ні доказами не підтверджена.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 126, 129, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію НОМЕР_1 прикордонного загону інформацію, викладену в публікації в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку 01.05.2023 з доменним ім`ям https://www.facebook.com/uzhanskyi/posts/pfbidOJErfRdm5KDKab5fCCarJr1TXTHfTDhA4P23Wt6Pu9YQfQk4RT9U5apsBfzjfBfAjl під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження....

3. Зобов`язати Ужанський національний природний парк (89000, смт. Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області, вул. Рибарська, 18, ) спростувати недостовірну інформацію викладену в публікації в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку 01.05.2023 під назвою Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park Історія про ведмежа має сумне продовження... шляхом опублікування в соціальній мережі Facebook на сторінці Ужанського національного природного парку протягом одного місяця з моменту набрання вказаним судовим рішенням законної сили спростування наступного змісту:

Ужанський національний природний парк - Uzhanskyi National Nature Park.

Інформація, викладена на нашій сторінці у соціальній мережі Фейсбук в період з 01 по 03 травня 2023 року стосовно вбивства прикордонниками ведмедиці та фотографування військовослужбовцями Державної прикордонної служби України на фоні вбитого ними ведмедя, а також вся інформація, викладена в даному контексті, являється недостовірною та виключно особистими думками та припущеннями автора, який від імені Ужанського національного природного парку здійснив дану публікацію та яка жодними ні документами, ні доказами не підтверджена.

4. Стягнути з Ужанського національного природного парку (89000, смт. Великий Березний Ужгородського району Закарпатської області, вул. Рибарська, 18, ) на користь НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 20 листопада 2023 року.

Суддя Лучко Р.М.