ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 листопада 2023 року Справа № 903/849/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: Тищук Т.В.,

представника відповідача: адвоката Овчарука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства "МП-Агро"

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка

про стягнення 949063грн. 79коп.

встановив: позивач - ФГ "МП-Агро" звернувся до суду з позовом про стягнення з ПОСП імені Івана Франка (відповідача) 949063грн. 79коп., з яких: 626263грн. заборгованості по оплаті за користування орендованою технікою, 20513грн. 83коп. інфляційних втрат, 8779грн. 64коп. 3% річних, 138254грн. 72коп. пені та 155252грн. 60коп. штрафу. Також просить витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача .

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно договору оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 29.11.2022р. №29-11/22, в частині сплати коштів за користування орендованою технікою.

Ухвалою суду від 18.08.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

30.08.2023р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№01-75/5145/23), в якому заперечив проти позову та зазначив, що відповідач ставить під сумнів усі копії документів, додані до позовної заяви, а отже, в силу імперативного припису абз.2 ч.6 ст.91 ГПК України, наполягає на поданні позивачем оригіналів усіх копій документів, що додані до позовної заяви.

Також, відповідач вказав, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022. Тому, вважає, що 138 254,72 грн. - пені та 155 252,60 грн. - штрафу не підлягають стягненню з відповідача, оскільки вказані штрафні/компенсаційні санкції нараховані за період після 24.02.2022 року. Посилається на форс-мажорні обставини, які виникли у відповідача при здійсненні основного виду діяльності - вирощування зернових культур та, як наслідок, негативно вплинули на фінансовий стан ПОСП ім. Івана Франка (сертифікат Волинської ТПП). Звертає увагу, що можливість індексації суми боргу розповсюджується лише на зобов`язання у грошовій одиниці України, адже іноземна валюта індексації не підлягає, позивачем нараховані пеня у розмірі 138 254,72 грн. та 155 252,60 грн. - штрафу, що сумарно становить близько половини від заявленого до стягнення основного боргу. У випадку задоволення позову просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90% до 13 825,47 грн. та штрафу на 90% до 15 525,26 грн.

04.09.2023р. позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх.№ 01-75/5225/23), в якій заперечив проти доводів відповідача та зазначив, що позивач у тексті позовної заяви повідомив, що у нього наявні оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви; другий примірник договору із додатками знаходиться у відповідача; оригінали письмових доказів витребовуються у відповідної особи за наявності сумніву в інших учасників справи або у суду щодо відповідності поданої учасником справи копії (електронної копії) доказу оригіналу; представник позивача власноручно засвідчив відповідність поданих до позовної заяви копій документів оригіналу, а тому позивач вважає, що дана вимога представника відповідача про витребування усіх оригіналів письмових документів, що додані до позовної заяви, не підлягає задоволенню через необґрунтованість та пред`явлена з порушенням процесуального порядку.

Позивач також зазначив, що сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин та те, що ці обставини були форс-мажорними для конкретного випадку. Сертифікат ТПП про форс-мажорні з обставини не може вважатися беззаперечним доказам їх існування, а повинен критично оцінюватися судом, з урахуванням інших обставин у справі. Позивач вважає необгрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування пені та штрафу з огляду на те, що введення воєнного стану на території України значною мірою вплинуло на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежило ведення господарської діяльності позивача.

07.09.2023р. представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№ 01-75/5301/23), в якій заперечив щодо доводів позивача, зазначених у відповіді на відзив. При цьому вказав, що правовими підставами для зменшення штрафних санкцій є відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану позивача у результаті завдання збитків позивачу порушенням умов договору.

Ухвалою суду від 12.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 17.10.2023 р. Зобов`язано позивача надати суду для огляду у судовому засіданні оригінали доданих до позовної заяви доказів.

Ухвалою суду від 17.10.2023 відкладено розгляд справи на "07" листопада 2023 р.

В судовому засіданні 07.11.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив у позові відмовити.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

29 листопада 2022 року між ФГ «МП-АГРО» (далі по тексту - Орендодавець/Позивач) та ПОСП імені Івана Франка (далі по тексту - Орендар/Відповідач) було укладено договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем № 29-11/22 (далі Договір).

У відповідності п. 1.1. Договору, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та/або наземні самохідні машини або сільськогосподарську техніку з обладнанням (надалі - «Техніка»), а Орендар зобов`язується прийняти Техніку під керуванням екіпажу Орендодавця та сплачувати Орендодавцеві орендну плату за її використання.

Передача Техніки в оренду здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі Техніки, який підписується повноважними представниками Сторін. Передача Техніки здійснюється за місцемзнаходженнгя Орендодавця (п.3.1 Договору).

Згідно розділу 4 Договору Техніка повинна бути передана Орендодавцем та прийнята Орендарем в термін до 02 грудня 2022 р. включно. Техніка вважається переданою в оренду та повернутою з дати підписання Сторонами відповідного Акта приймання-передачі Техніки. Строк оренди: до 29.12.2022 року. Строк оренди може бути скорочений за згодою Сторін, такому випадку строк оренди припиняється з моменту повернення Техніки та підписання відповідного Акту приймання-передачі. Строк оренди також може бути змінений за згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору Сторони дійшли згоди, що орендна плата визначається з розрахунку 55 Доларів США з ПДВ за 1 га наданих послуг Технікою. Остаточна загальна оренда плата буде визначена Сторонами у відповідних актах приймання-передачі наданих послуг Сторони встановлюють, що протягом строку дії Договору, грошові зобов`язання Орендаря існують і підлягають сплаті у національній валюті України - гривні. На день укладення Договору курс долара США складає 36,5686грн за 1 долар США.

Сторони домовилися використовувати для визначення розміру остаточної орендної плати еквівалент у гривні. Сторони погодили, що суми орендної плати, що підлягають сплаті за цим Договором в обов`язковому порядку підлягають зміні та перерахунку у випадку зміни офіційного курсу долара США, що встановлений Національним банком України на дату підписання акту виконанимх робіт (наданих послуг). У цьому випадку сума орендної плати в гривнях змінюється пропорційно до зміни офіційного курсу долара США, вказаного у попередньому реченні та не потребує укладення додаткових угод.

У зв`язку із застосуванням валютного еквіваленту розміру орендної плати вона не

підлягає індексації (п.5.3 Договору).

Згідно з п. 5.3. Договору, Орендар здійснює оплату за користування, переданою йому за цим Договором Технікою, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця на підставі Акту передачі-приймання наданих послуг, в строк не пізніше ніж через 10 (десять) банківських днів з дати підписання відповідного Акту приймання-передачі наданих послуг.

Під банківським днем у цьому Договорі розуміється будь-який день (за винятком суботи, неділі чи офіційного неробочого дня), коли працюють банки, що обслуговують сторін (п.5.5 Договору).

Сторони погодили, що Орендар зобов`язаний у строк згідно п. 5.3. Договору, сплатити повну вартість орендної плати з урахування ПДВ не чекаючи моменту реєстрації податкової накладної (пункт 5.8. Договору).

Згідно п. 6.2.3. Договору, Орендар зобов`язується вчасно та в повному обсязі вносити орендну плату Орендодавцю.

Після закінчення строку оренди Орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) календарних днів, повернути Техніку Орендодавцю за Актом приймання-передачі (повернення) Техніки (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.8.4 Договору жодна із Сторін не нестиме відповідальність за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань, якщо невиконання є наслідком обставин форс-мажору за умови прийняття Сторонами заходів для виконання обов`язків за цим Договором.

Згідно п. 8.5, 8.6 Договору за несвоєчасну оплату, передбачену даним Договором, Орендар сплачує Орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору.

Орендар, в разі несвоєчасного проведення платежів передбачених цим Договором, сплачує Орендодавцю, за весь час затримки проведення платежів, неустойку в розмірі 20 %, яка обчислюється виходячи із загальної суми несвоєчасно проведених платежів.

Відповідно до п.8.8 Договору усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за втановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Умови цього Договору є конфіденційними і не підлягають розголошенню третім особам без письмової згоди іншої сторони (п.10.4 Договору).

28.12.2022 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору, якою було погоджено строк оренди до 28.02.2023 (включно) та встановлено, що строк оренди може бути скорочений за згодою Сторін, в такому випадку строк оренди припиняється з моменту повернення Техніки та підписання відповідного Акту приймання-передачі.

Договір та Додаткова угода №1 підписані обома сторонами та завірені їх печатками.

На виконання умов Договору 29.11.2022 згідно Акту приймання-передачі техніки Орендодавець передав, а Орендар прийняв у користування техніку, що зазначена у пункті 1.2 договору.

13.02.2023 сторони підписали Акт здачі-приймання техніки, згідно якого Орендар повернув, а Орендодавець прийняв орендовану техніку без зауважень.

Для оплати наданих послуг позивач виставив рахунки на оплату № 31 від 13.12.2022, № 32 від 30.12.2022, № 2 від 13.02.2023 на загальну суму наданих послуг - 914263грн

Факт надання послуг згідно Договору підтверджується підписаними та завіреними печатками обох сторні Актами надання послуг №62 від 30.12.2022 на суму 501952,65грн та №5 від 13.02.2023 на суму 412310,35грн.

Відповідачем згідно платіжних інструкцій № 11977 від 29.12.2022, № 11980 від 29.12.2022, № 12083 від 3.01.2023, № 12333 від 19.01.2023, № 2671 від 24.01.2023 та № 12492 від 30.01.2023 здійснив часткову оплату отриманих послуг на загальну суму 288000 грн з ПДВ, що також підтверджується погодженим та підписаним представниками сторін Актом звірки взаємних розрахунків за період: червень 2022 - червень 2023 за Договором.

Згідно Акту надання послуг №62 від 30.12.2022 вартість послуг становить - 501952,65грн, термін виконання зобов`язання до 13.01.2023 включно.

Станом на 13.01.2023 відповідач у строк здійснив часткову оплату у розмірі 138000грн.

З 14.01.2023 у відповідача виникла прострочена заборгованість на суму 363952,65грн, яка частково була оплачена 19.01.2023, 24.01.2023 та 30.01.2023 на суму 150000грн

Згідно Акту наданих послуг №5 від 13.02.2023 вартість послуг становить 4112310,35грн, термін виконання зобов`язання до 27.02.2023 включно. Проте оплати відповідачем згідно даного акту не було здійснено.

Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання по договору ФГ "МП-Агро" виконав у повному обсязі, зауважень та претензій з боку ПОСП ім. Івана Франка немає, а значить послуги надані належним чином, строк оплати вважається таким, що настав. Водночас, оплата у повному розмірі від відповідача за надані послуги не надійшла, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за Договором у розмірі 626 263грн.

У зв`язку із настанням дати виникнення податкових зобов`язань згідно Договору та відповідно до вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, ФГ «МП-АГРО» було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №22 від 13.02.2022 року на загальну суму 412 310,35грн, у тому числі ПДВ 68 718,39грн ,(квитанція в ЄРПН зареєстровано за № ); складено та направлено на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №8 від 30.12.2022 року на загальну суму 501925,64грн, у тому числі ПДВ 86658,77грн, (квитанція в ЄРПН зареєстрована за №).

З метою мирного врегулювання спору, 11.07.2023 позивач надіслав на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості за договором на суму 626263грн., що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Аналогічна норма закріплена також у ч. 1 ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

На день розгляду спору заборгованість відповідача за надані позивачем послуги становить 626263грн, не заперечена відповідачем, підтверджена матеріалами справи, є підставною та підлягає до стягнення.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача відповідачу нараховано 20513грн. 83коп. інфляційних втрат за період з лютого 2023р. по червень 2023р., 8779грн. 64коп. 3% річних за період з 31.01.2023 по 07.08.2023 та з 28.02.2023 по 07.08.2023, 138254грн. 72коп. пені згідно п. 8.5 Договору за період з 31.01.2023 по 13.07.2023 та з 28.02.2023 по 07.08.2023 та 155252грн. 60коп. штрафу згідно п.8.6 Договору на суму простроченої заборгованості 776263грн (станом на 13.01.2023).

У відзиві на позов відповідач не заперечує щодо наявної заборгованості, водночас зазначив, що штрафні санкції є безпідставними, так як нараховані за період після 24.02.2022 (настання форс-мажорних обставин). Звернув увагу, що можливість індексації суми боргу розповсюджується лише на зобов`язання у грошовій одиниці України,

Суд перевіривши розрахунки позивача щодо періодів та сум нарахувань, встановив, що заявлені до стягнення 8779грн. 64коп. 3% річних за період з 31.01.2023 по 07.08.2023 та з 28.02.2023 по 07.08.2023, 138254грн. 72коп. пені згідно п. 8.5 Договору за період з 31.01.2023 по 13.07.2023 та з 28.02.2023 по 07.08.2023 та 155252грн. 60коп. штрафу згідно п.8.6 Договору на суму простроченої заборгованості 776263грн (станом на 13.01.2023), є підставними та обгрунтованими.

Щодо стягнення з відповідача 20513грн. 83коп. інфляційних втрат за період з лютого 2023р. по червень 2023р. суд зазначає наступне.

За змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проте, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі N 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі N 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі N 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі N 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі N 905/192/18.

Крім того, у пункті 5.3 Договори сторони погодили, що у зв`язку із застосуванням валютного еквіваленту розміру орендної плати вона не підлягає індексації.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення 20513грн. 83коп інфляційних втрат.

Посилання відповідача на положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, не заслуговує на увагу суду, оскільки положення, викладені у п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України регулюють правові відносини лише щодо договорів позики, кредитних договорів. В даному випадку між сторонами відсутні кредитні відносини.

Щодо наявності у відповідача форс-мажорних обставин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Водночас, відповідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі N 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, договір між сторонами було укладено 29.11.2022, тобто після настання форс-мажорних обставин, викликаних агресією РФ.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні як найшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належного виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих до собі, йде й те. іцо ді обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Щодо наданого відповідачем сертифікату Волинської ТПП № 0700-23-2370 про форс-мажорні обставини, суд зазначає, що даним сертифікатом засвідчені форс-мажорні обставити щодо договірних відносин відповідача з ТОВ «Агротехніка». Відповідач не повідомляв позивача про форс-мажорні обставини.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

Водночас, відповідач у відзиві на позов просив суд, у випадку задоволення позову, зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90% до 13 825,47 грн. та штрафу на 90% до 15 525,26 грн.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін" (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23.03.2021 у справі N 921/580/19, від 13.01.2022 у справі №910/488/21).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи N 904/4685/18).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір неустойки, штрафу за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити розмір нарахованиих пені та штрафу.

Враховуючи те, що розмір нарахованих сум пені та штрафу є значним, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, підтверджених Сертифікатом Волинської ТПП №0700-23-2730 від 07.06.2023, з огляду на неподання позивачем доказів понесення ним збитків внаслідок допущених відповідачем порушень умов договору, врахувавши інтереси обох сторін, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру нарахованих пені та штрафу на 50 відсотків згідно ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, а саме: пені - до 69127,36грн, штрафу - до 77626,30грн.

За наведених вище обставин позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу підлягають частковому задоволенню: пені - 69127,36грн, штрафу - 77626,30грн. В позові в частині стягнення 69127,36грн пені та 77626,30грн штрафу слід відмовити.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення частково.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 86, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка (45726, Волинська обл., Горохівський район, село губин Перший, ) на користь Фермерського господарства "МП-Агро" (34540, Рівненська обл., Сарненський район, село Немовичі, вул.1 Травня, буд.21, ) 781796грн 30коп (в тому числі: 626263грн. заборгованості, 8779грн. 64коп. 3% річних, 69127грн 36коп пені та 77626грн 30коп штрафу), а також 13928грн 25коп витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити у позові в частині стягнення 20513грн. 83коп інфляційних втрат, 69127,36грн пені та 77626,30грн штрафу, всього 167267грн 49коп.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення відповідно до ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 17.11.2023.

Суддя О. Г. Слободян