ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" листопада 2023 р.м. Одеса Справа № 916/437/23

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Ісаку Д.П.,

розглянувши справу № 916/437/23

за позовом Приватного підприємства «Прем`єра Південь» (73020, м. Херсон, вул. М. Куліша, буд. 11; кв. 32; ; адреса для листування: 04053, м. Київ, а/с 46)

до відповідача: Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (73000, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 23; ),

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51; )

про стягнення 2 359 614,07 грн;

представники сторін:

від позивача Машкіна В.М.,

від відповідача не з`явився,

від третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фрейдун О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство «Прем`єра Південь», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача - Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 2 359 614,07 грн, з яких: 1 887 337,56 грн основного боргу, 420 820,39 грн інфляційного збільшення, 51 456,12 грн 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором закупівлі № 25 від 04.11.2021 в частині оплати, здійснення позивачем поставки за видатковими накладними № 534 від 12.11.2021, № 596 від 09.12.2021, № 601 від 13.12.2021, № 18 від 18.02.2022 на загальну суму 2592463,50грн., здійснення відповідачем оплати лише частково у сумі 705125,94грн, залишок заборгованості у розмірі 1887337,56грн., нарахування 420820,39 грн інфляційних та 51 456,12 грн 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою від 06.02.2023 позовну заяву (вх. № 456/23 від 01.02.2023) Приватного підприємства «Прем`єра Південь» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/437/23, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.03.2023, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив.

16.02.2023 до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою від 17.02.2023 була задоволена.

20.02.2023 за вх. № 5387/23 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі АТ "ДАК "Автомобільні дороги України"; ) про залучення у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В обґрунтування заяви представник АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зазначив, що Дочірнє підприємство «Херсонський облавтодор», яке є відповідачем у даній справі, не відновило діяльність з моменту деокупації через нездійснення розмінування території, де перебували окупаційні війська РФ, перебування в окупації більшості території Херсонської області та структурних підрозділів Підприємства, які безпосередньо виконували дорожні роботи з метою отримання прибутку АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» просило залучити його до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача саме як засновника і власника корпоративних прав і майна відповідача - Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор», яке є асоційованим підприємством.

Позивач надав заперечення в яких він висловив незгоду стосовно викладених у заяві представника АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» доводів щодо настання форм-мажорних обставин. Письмові заперечення представника позивача щодо настання форс-мажорних обставин містяться у матеріалах справи (вх. № 6916/23 від 03.03.2023).

Ухвалою від 06.03.2023 суд в судовому засіданні задовольнив заяву (вх. № 5387/23 від 20.02.2023) представника Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", залучив до участі у справі № 916/437/23 у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та запропонував надати письмові пояснення по суті справи з урахуванням ст. 168 ГПК України. Також суд відклав підготовче судове засідання на 27.03.2023.

23.03.2023 третя особа по справі надала клопотання, в якому просила зупинити розгляд справи до деокупації території Херсонської області чи зміни обставин щодо можливості облаштування участі відповідача у розгляді справи або ж відкласти розгляд справи до відновлення діяльності відповідача та філії "Каховська ДЕД" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" чи усунення небезпеки для життя і здоров`я учасника провадження. Клопотання було обґрунтовано запровадженням воєнного стану, рекомендаціями ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, критеріями визначення терміну "розумний строк розгляду справи", посиланнями на практику Європейського суду з прав людини та на судові рішення з цих питань національних судів України, недопустимістю порушення гарантій справедливого судового розгляду. Більш детально ці та інші доводи з цього питання викладені третьою стороною по справі у клопотанні (а.с. 68-72 т.1).

23.03.2023 третя особа по справі надала заяву про залишення позову без розгляду з посиланням на невірне визначення позивачем розміру судового збору, який мав бути сплачений за подачу позову (а.с. 87-89 т.1).

Також 23.03.2023 третя особа по справі надала клопотання про витребування доказів у позивача (а.с. 93-98 т.1), в якому просила надати оригінали для огляду та належним чином посвідчені копії наступних документів:

-заявок (замовлень) на всі поставки згідно спірного договору, а також заявки за спірним накладними, що не відповідають вимогам закону;

-підтвердження повноважень (довіреності чи витяг з ЄДР) гр.Петрова М.Ф. на підписання первинних документів та на менеджера Продавця;

-документи на якість, оформлені згідно умов договору та передбачені договором докази їх надсилання відповідачу;

-підтвердження повноважень (довіреність чи витяг із ЄДР) гр. Петрова М.Ф. на підписання первинних документів;

-докази надсилання Покупцю повного пакету документів по кожній поставці (рахунки, паспорти якості виробника, сертифікати відповідності уповноваженого органу, накладні оформлені згідно умов договору, довіреності) цінним листом з описом вкладення.

7.03.2023 судове засідання не відбулось в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою від 03.04.2023 підготовче судове засідання призначено на 18.04.2023.

05.04.2023 представник третьої особи звернувся з клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою EasyCon.

Ухвалою суду від 06.04.2023 вказане клопотання задоволено.

13.04.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про залишення позову без розгляду (а.с.128-129 т.1) з посиланням на правильний розрахунок та сплату судового збору.

Також 13.04.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів (а.с.132-133 т.1) з посиланням на відсутність в нього обов`язку зберігати копію довіреності представника покупця на отримання товару, фіксацію факту надання послуг за договором видатковими накладними з підписами представників позивача та відповідача, обов`язок відповідача отримати поставлений товар незалежно від виставлення рахунків, часткову оплату товару відповідачем.

Також 13.04.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення розгляду справи (а.с.136-138 т.1), в яких він посилається на відсутність передбачених процесуальним законодавством підстав для зупинення провадження по справі, встановлення статтями 227 та 228 ГПК України вичерпного переліку таких підстав, вказує на наявність на офіційному сайті електронної системи публічних закупівель "Prozorro" відомостей про проведення відповідачем тендерів та наявність інформації про здійснення відповідачем господарської діяльності.

В судовому засіданні 18.04.2023 судом було розглянуто клопотання третьої особи про зупинення провадження у справі, витребування доказів та оригіналів документів та про залишення позову без розгляду.

Суд протокольною ухвалою залишив без задоволення клопотання третьої особи про залишення позову без розгляду, зупинення провадження по справі, витребування доказів. Стосовно витребування оригіналів документів, суд в порядку п.6 ст.91 ГПК України протокольно поклав на позивача обов`язок надати оригінали документів для огляду в судовому засіданні та звіряння з наявними у справі завіреними копіями

Наступне судове засідання було призначено на 08.05.2023.

28.04.2023 позивач надав до суду оригінали документів згідно зазначеному у супровідному листі (вих.№ 24-01-1/23 від 24.04.2023, а.с 148 т.1) переліку.

05.05.2023 третьою особою було надано пояснення по справі щодо позову (а.с. 180-205 т.1). В своїх пояснення третя особа зазначає про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача з наступних підстав. Договір, який визначений в якості підстави для позову, був укладений без погодження з третьою особою в порушення статутних документів та без належних повноважень з боку відповідача, жодних дій на схвалення цього правочину з боку третьої особи не відбувалось, відповідача було створено на власності третьої особи з передачею йому майна в господарське відання, порядок укладання договорів відповідачем врегульовано також наказом третьої особи «Про затвердження Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами АТ «ДАК «Автомобільні дороги України « від 07.11.2-17 № 243, про що позивач не міг не знати. Вважає, що договір вчинений під впливом обману, не породжує реальних правових наслідків та свідчить про завдання збитків відповідачеві у подвійному розмірі від ціни товару. Вказує, що позивач неправдиво гарантував своє право власності на товар та засвідчив про відсутність будь-яких обмежень, зазначає про відсутність складів у позивача в місті Миколаєві. Також вказує, що обов`язок оплати у відповідача не виник через відсутність доказів направлення позивачем передбачених договором документів, первинні документи не підтверджують належне виконання обов`язку з поставки а тому має місце прострочка кредитора, відсутність прострочки з боку відповідача виключає можливість нарахування інфляційних та відсотків річних за прострочку виконання грошового зобов`язання, первинні документи підписані без надання підтвердження повноважень підписанта з боку відповідача. Вказує, що обов`язок оплати виникає не в момент оформлення накладної, а згідно умов визначених у пунктах 4.1, 4.2 та 4.3 договору.

Зазначає, що загальний розмір відповідальності не може перевищувати 1% від всіх порушених зобов`язань, нарахування будь-яких сум відповідальності припиняється через 1 місяць відповідно до пунктів 7.3.10 та 7.3.11 договору, позивач за тлумаченням вказаних пунктів до суду не звертався, недійсними вказані пункти не визнавались, затримка передачі повного пакету документів цінним листом з описом вкладення відстрочує обов`язок оплати на цей період, не дотримано передбачений договором порядок досудового врегулювання спору, неналежне оформлення видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, визначення у товарно-транспортних накладних транспортних засобів докази належності яких позивачеві відсутні. Вказує на наявність форс-мажорних обставин відповідно до листа Торгово-промислової палати № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, безпідставність вимог позивача про нарахування річних органом, що здійснює виконання судового рішення, до моменту повного фактичного виконання рішення суду, помилковість посилань позивача з цього питання на правові норми та судову практику, дискреційні повноваження суду з приводу зазначення або не зазначення про таке нарахування,

Також заявляє про звільнення від відповідальності, зменшення розміру відповідальності з посиланням на ч.3 ст.219 ГК України, неправомірні дії позивача, віднесення його до ризикових підприємств.

Зазначає про обов`язок кожної сторони довести ті обставин, на які вона посилається, та невиконання позивачем вказаної вимоги.

Більш детально та розгорнуто правова позиція третьої особи по справі викладена у поясненнях (а.с. 180-205 т.1)

Також третьою особою в тексті наведених письмових пояснень сформульовані запитання до позивача в порядку ст.90 ГПК України (а.с.205 т.1).

08.05.2023 судове засідання було відкладено на 12.06.2023.

08.06.2023 від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою реалізації передбачених Господарським процесуальним Кодексом України прав та отримання відповіді позивача на поставлені третьою особою в порядку ст.90 ГПК України запитання.

Також 08.06.2023 від третьої особи до суду надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішенням у справі № 916/1868/23 (а.с. 75-80 т.2). Посилається на передбачений у п.5 ч.1 ст.227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі при об`єктивній неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Вказує, що предметом розгляду у справі № 916/1868/23 є визнання недійсним договору від 04.11.2021 року № 25. а сторонами - Акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Приватне підприємство "Прем`єра Південь" та Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Протокольною ухвалою від 12.06.2023 підготовче засідання було відкладено на 21.06.2023.

20.06.2023 позивач надав до суду копію заяви свідка ОСОБА_1 від 12.06.2023 про відмову надавати відповіді на запитання третьої особи відповідно до п.3 ч.5 ст.90 ГПК України в зв`язку з перевищенням допустимої кількості запитань. Також свідок зазначив, що поставлені запитання або стосуються вже наявної у матеріалах справи інформації, або не стосуються обставин що мають значення для справи. (а.с. 91-92 т.2).

Протокольною ухвалою від 21.06.2023 судове засідання було відкладено на 27.06.2023.

23.06.2023 від представника третьої особи до суду надійшло клопотання про доповнення (уточнення) клопотання від 08.06.2023 з урахуванням заяви ОСОБА_1 від 12.06.2023 (а.с. 101-104 т.2). В судовому засіданні 27.06.2023 вказане клопотання судом залишено без задоволення через недотримання третьою особою передбаченої статтею 90 ГПК України процедури, також було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження в зв`язку з відсутністю у справі що розглядається передбачених у п.5 ч.1 ст.227 ГПК України підстав для такого зупинення, - на думку суду наявність на вирішенні суду іншої справи № 916/1868/23 з приводу оскарження дійсності договору № № 25 від 24.11.2021 не унеможливлює розгляд справи № 916/437/23. При цьому суд враховує встановлену статтею 204 Цивільного Кодексу України презумпцію правомірності договору а також передбачений статтею 320 ГПК України механізм перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами у разі, якщо такі обставини з`являться.

Протокольною ухвалою від 27.06.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 24.07.2023.

13.07.2023 до суду надійшли додаткові пояснення у справі від третьої особи (а.с. 111- 115 т.2) з власним контррозрахунком та його обґрунтуванням з посиланням на умови договору. Вказує, що позивач невірно визначив транспортні витрати, невірно встановив строк виникнення обов`язку відповідача щодо оплати оскільки такий обов`язок виникає лише через 60 днів з моменту передачі товару та відправлення супровідних документів на товар цінним листом з описом вкладення, а докази такого відправлення відсутні. Також з посиланням на форс-мажорні обставини у вигляді військового стану вказує на відсутність підстав для нарахування інфляційних та відсотків річних. Зазначає, що пунктами 7.3.10 та 7.3.11 договору встановлені обмеження відповідальності відповідача у розмірі 1% від загальної вартості порушених зобов`язань та нарахування таких сум припиняється через місяць від дня порушення такого зобов`язання. Вважає, що нараховані позивачем інфляційні та відсотки річних підпадають від визначення «відповідальність Покупця» в контексті умов укладеного договору. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 24.07.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.08.2023.

01.08.2023 від позивача до суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

В судовому засіданні 02.08.2023 вказане клопотання позивача судом протокольною ухвалою задоволено та розгляд справи відкладено на 23.08.2023.

04.08.2023 до суду надійшли додаткові пояснення позивача по справі з питань, що виникли під час судового засідання 24.07.2023 (а.с. 184-188 т.2).

В своїх поясненнях позивач зазначає про передачу рахунку та всіх інших документів відповідачеві під час отримання товару як це передбачено п.4.2 договору, вказує на спроби у липні 2022 року повторно надіслати документи відповідачеві, повернення документів без вручення відповідачу. Також вказує на реєстрацію податкових накладних, надання відповідних доказів суду, автоматичне отримання доступу до них через систему ME.DOC відповідачем, відсутність повідомлень з боку відповідача про наявність форс-мажорних обставин на виконання положень п.8.2 договору, виникнення обов`язку оплати ще до оголошення військового стану, відсутність сертифікату Торгово-промислової палати про наявність у відповідача форс-мажорних обставин за цим договором.

До пояснень також був наданий запечатаний поштовий конверт, який надсилався позивачем відповідачеві та був повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»

22.08.2023 суд отримав додаткові пояснення третьої особи, в яких додатково зазначається про невиконання позивачем свого обов`язку щодо надання повного пакету документів, ненастання строку для оплати, відсутність за наведених обставин факту прострочки відповідача, відсутність опису вкладень для наданого конверту, неможливість відстежити його трекінг, недоведення вказаним конвертом будь-яких обставин на які посилається позивач. Стосовно податкових накладних вказує на їх реєстрацію пізніше ніж вказані позивачем дати поставки та як наслідок невірне обчислювання строку виникнення обов`язку з оплати якщо рахувати з моменту їх реєстрації, зупинення виконання зобов`язань щодо оплати на весь період дії військового стану, а також більш детально обґрунтовує раніше викладені доводи в якості підстави для відмови у позові (а.с. 27-32 т.3).

23.08.2023 в судовому засіданні за участі представників позивача та третьої особи, які приймали участь в режимі відеоконференції, судом за клопотанням позивача був розкритий конверт, який надавався ним в якості додатку до додаткових пояснень (вх.№ 26620/23 від 04.08.2023) та оголошено перелік наявних в конверті документів.

Позивач просив поновити строк на подачу та залучити наданий конверт з вкладеними документами до справи. За результатами розгляду клопотання конверт судом було долучено до матеріалів справи. Щодо наявних в ньому документів суд дійшов до висновку про неможливість залучення їх в якості доказів в зв`язку з недотриманням передбаченою ст.80 ГПК України процедури подання, в тому числі в частині обов`язку надсилання копій іншим учасникам справи.

За усним клопотанням представника третьої особи в судовому засідання, судом було оголошено перерву до 04.10.2023.

25.08.2023 до суду надійшло клопотання про направлення доказів (а.с. 50-51 т.3)

02.10.2023 суд отримав додаткові пояснення у справі від третьої особи, в якому позовні вимоги заперечуються у повному обсязі. Також додатково зазначається, що оглянутий в судовому засіданні конверт свідчить про намагання позивача направити відповідачеві документи лише 21.11.2022, а тому обов`язок з оплати можливо розраховувати лише в урахуванням вказаної дати та з урахуванням поштового перебігу.

В судовому засіданні 04.10.2023 суд задовольнив клопотання позивача про повернення йому документів, які знаходились у розкритому судом вищевказаному конверті та з урахуванням відсутності заперечень з боку представника третьої особи задовольнив клопотання позивача про перерву в судовому засіданні. Протокольно ухвалою оголошено перерву до 23.10.2023.

В судовому засіданні 23.10.2023 представник позивача повідомив про направлення до суду клопотання про долучення доказів. Оскільки вказане клопотання до суду не надходили, протокольною ухвалою було оголошено перерву до 01.11.2023.

24.10.2023 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів та про поновлення строку на їх надання.

01.11.2023 в судовому засіданні судом задоволено клопотання позивача про поновлення строку та залучення доказів по справі та після дослідження наявних в матеріалах доказів оголошено перерву до 13.11.2023.

10.11.2023 представником позивача наданий текст промови у судових дебатах, а представником третьої особи надано тези промови (заключне слово) у судових дебатах. Вказані промови залучені до матеріалів справи.

В судовому засідання 13.11.2023 після проведення судових дебатів та виходу до нарадчої кімнати судом оголошено вступну та резолютивну частині рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд встановив наступне.

Між позивачем та відповідачем був підписаний договір закупівлі № 25 від 04.11.2021 року.

Згідно з п.1.1 вказаного договору, Постачальник (Позивач) зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця (Відповідач), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товари Код ДК 021:2015 09130000-9 Нафта і дистиляти (Мазут М 100), найменування, кількість, асортимент, ціна за одиницю та інші дані якого визначені у Специфікації (Додаток № 1) до даного договору.

Найменування товару Мазут паливний 100 малозольний низькосірчистий. Кількість товару, що підлягає поставці становить 300тон (п.1.2 договору).

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст.204 Цивільного Кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку до матеріалів справи не надано. При цьому суд приймає до уваги наявність рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2023 по справі № 916/1868/23, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Приватного підприємства «Прем`єра Південь» та Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання договору закупівлі № 25 від 04.11.2021 недійсним відмовлено.

За змістом ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічне визначення договору поставки містить і Цивільний Кодекс України, відповідно до ч.1 ст.712 якого за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За таких обставин, внаслідок підписання договору закупівлі № 25 від 04.11.2021 року між сторонами виникли взаємні права та обов`язки, притаманні для договорів поставки.

Позивачем до матеріалів справи в якості підтвердження факту поставки надано наступні видаткові накладні:

№ 534 від 12.11.2021 на суму 659642,50грн;

№ 596 від 09.12.2021 на суму 650969грн.;

№ 601 від 13.12.2021 на суму 649599,50грн,;

№ 18 від 18.02.2022 на суму 632252,50грн.

З огляду наданих позивачем оригіналів вказаних видаткових накладних вбачається, що всі вони містять посилання на договір закупівлі № 25 від 04.11.2021, переданий товар відповідає предмету укладеного договору, у графі отримувача містить підпис особи яка вказана як Петров Микола Федорович з зазначенням номеру та дати довіреності на підставі якої був отриманий товар.

Позивачем також надано оригінал заявки та довіреності на Петрова стосовно поставки та отримання першої партії товару, а також копії трьох довіреностей та трьох заявок стосовно решти поставок. Позивач наявність лише копій пояснив тим, що після поставки першої партії товару з довіреностями на отримання наступних партій він лише ознайомлювався, а наступні заявки отримував на електронну адресу.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що відповідач у своїх заявках на отримання продукції визначав безпосереднього отримувача мазуту та адресу поставки і вказані відомості відповідають вказаним у товарно-транспортних накладних.

Позивачем надано товарно-транспортні накладні № 534 від 12.11.2021, № 596 від 09.12.2021, № 601 від 13.12.2021, № 18 від 18.02.22 які містять відомості про передачу відповідачеві такого ж саме мазуту як зазначено у накладних та у такій саме кількості, а також підпис особи з боку вантажоотримувача, вказаної як Петров М.Ф.

Доказів вчинення підпису на видаткових та товарно-транспортних накладних з боку відповідача іншою аніж вказана особа суду не представлено, клопотань з приводу проведення почеркознавчої експертизи не заявлялось.

Згідно вказаних документів, було поставлено відповідачеві продукцію на загальну суму 2592463,50грн.

Позивачем також до матеріалів справи надано докази часткової оплати продукції відповідачем платіжними дорученнями № 125 від 09.02.2022 на суму 105125,94грн., № 4128 від 16.02.2022 на суму 287390,16грн., № 4127 від 16.02.2022 на суму 312609,84грн., всього на суму 705125,94грн.

Платіжні доручення № 125 та 4128 містять посилання на договір № 25 від 04.11.2021. Стосовно платіжного доручення № 4127 позивач пояснив, що воно теж було зараховано в погашення заборгованості за вказаним договором, не зважаючи на невірне зазначення платником (Відповідачем) призначення в тексті платіжного доручення. У своїй сукупності наведені платіжні доручення дають суду підстави вважати, що відповідач був обізнаний про існування договору, про свій обов`язок щодо оплати та намагався цей обов`язок виконувати.

Позивачем по вказаних операціях були також зареєстровані податкові накладні. Незважаючи на те, що податкова накладна не є первинним документом бухгалтерського обліку на підтвердження здійснення господарської операції, та може бути лише одним з доказів наявності відповідної операції та оцінюватися у сукупності з іншими доказами з цього питання, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем будь-яких дій щодо корегування або виключення з податкового обліку вказаних документів.

За таких обставин, суд вважає доведеним наявними доказами факт поставки позивачем відповідачеві продукції за видатковими накладними № 534, № 596, № 601 та № 18 на загальну суму 2592463,50грн. а також факт її часткової оплати відповідачем платіжними дорученнями № 125, № 4128 та № 4127 на загальну суму 705125,94грн.

Ст. 629 Цивільного кодексу України вказує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки між сторонами склались взаємовідносини, притаманні для договорів поставки, обов`язок відповідача в таких відносинах полягає у здійсненні оплати отриманого товару.

Згідно до ст.193 ГК України, яка кореспондується зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного Кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що відповідач зобов`язується розрахуватися з позивачем за отриманий товар протягом 60 календарних днів з моменту отримання від позивача документів, зазначених в п.4.1, 4.2 цього Договору. У випадку затримки позивачем передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення відповідачу, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання позивачем взятих на себе зобов`язань.

Пункт 4.1 договору вказує, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом оплати відповідачем рахунку позивача за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2 договору.

Пункт 4.2 передбачає, що рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат/паспорт якості тощо), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ відповідача, який безпосередньо отримав партію товару, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) позивач зобов`язується відшкодувати спричинені відповідачу збитки (втрати).

З приводу визначення строку виникнення обов`язку оплатити отриманий товар суд виходить з наступного.

Обов`язок оплати отриманого за договором поставки товару встановлений насамперед ст.265 Господарського кодексу України та ст.712 Цивільного Кодексу України.

Крім того, сторонами досягнуто згоди щодо відстрочки оплати в 60 календарних днів.

Стосовно переліку оговорених у п.4.2 договору документів, позивач стверджує про їх надання одночасно з товаром, проте надати прямі докази такої передачі не може.

Представник третьої особи вказує на відсутність доказів передачі та стверджує про ненастання строку для оплати. При цьому третя особа не є ані стороною за договором ані особою яка приймала участь у передачі товару, тому її обізнаність в цьому питанні з об`єктивних причин є обмеженою.

Крім того, правова позиція відповідача з цього приводу невідома.

Разом з цим, правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати документи, що стосуються товару, визначені у ст.666 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ч.1 вказаної статті, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Ч.2 вказаної статті визначає, що якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем такі вимоги про передачу документів заявлялись та встановлювався строк для їх передачі, від договору він не відмовлявся, товар не повертав. Крім того, суд приймає до уваги здійснення відповідачем повної оплати партії за накладною № 534 від 12.11.2021, часткову оплату загального грошового зобов`язання, а також тривалий проміжок часу який сплинув з моменту передачі товару. З такої поведінки сторін суд доходить висновку, що відповідач не мав наміру застосовувати передбачену статтею 666 ЦК України процедуру, фактично прийняв товар без заперечень, не вчинив жодних дій які б свідчили про його незгоду з належним виконанням зобов`язання з боку відповідача. Про умови оплати та вартість товару відповідач був обізнаний.

За таких обставин суд вважає, що для визначення строку для оплати товару слід керуватися терміном в 60 календарних днів з моменту фактичної передачі товару.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення 1887337,56грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем з посиланням на вказану правову норму заявлено до стягнення 420820,39 грн інфляційних та 51 456,12 грн 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Одним з заперечень третьої особи в цій частині вимог є посилання на пункти 7.3.10 та 7.3.11 договору, якими обмежено розмір відповідальності відповідача періодом нарахування в 1 місяць та розміром в 1% від загальної вартості порушених зобов`язань.

Разом з цим, передбачені статтею 625 Цивільного Кодексу України суми за своєю правовою природою не є відповідальністю, а є платою за користування чужими грошовими коштами в зв`язку з простроченням строку виконання зобов`язання. Вказані статті 7.3.10 та 7.3.11 включені до розділу VII договору «Відповідальність сторін». Пункт 7.3 договору викладений наступним чином «Види порушень та санкції за них, встановлені Договором:». Після двокрапки йде розшифровка врегульованих сторонами видів можливих порушень та санкцій, які містяться у пунктах 7.3.1 7.3.12. Про ст.625 ЦК України, нарахування відсотків річних та інфляційних у вказаному розділі договору не йдеться, зазначеним пунктам 7.3.10 та 7.3.11 безпосередньо передують пункти про сплату неустойки, штрафу, розірвання договору тощо.

За таких обставин суд вважає безпідставними посилання третьої особи на вказані пункти як на підставу зменшення розміру 3% річних та інфляційних.

Позивачем відповідно до ч.2 ст.165 ЦК України нараховано 420820,39 грн інфляційних та 51 456,12 грн 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення вказаних сум, суд дійшов до висновку про повне задоволення вимог щодо стягнення відсотків річних, та про часткове задоволення вимог про стягнення інфляційних. На думку суду обгрунтованими в рамках заявленого позивачем періоду є вимоги про стягнення 51 456,12 грн 3% річних та 409 427,70 грн інфляційних втрат.

Крім того, відповідно до ч.10 ст.238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Виходячи зі змісту вказаної норми, суд вважає за можливе зазначити в судовому рішенні про необхідність органу з примусового виконання рішення по цій справі здійснювати розрахунок належних до стягнення 3% річних наступним чином:

- 3% річних за видатковою накладною № 596 від 09.12.2021 = 605485,56 грн (сума залишку боргу по вказаній накладній) * 3 * кількість днів прострочення / 365 / 100 (період з 31.01.2023 до моменту виконання рішення);

- 3% річних за видатковою накладною № 601 від 13.12.2021 = 649599,50 грн (сума залишку боргу по вказаній накладній) * 3 * кількість днів прострочення / 365 / 100 (період з 31.01.2023 до моменту виконання рішення);

- 3% річних за видатковою накладною № 18 від 18.02.2022 = 632 252,50 грн (сума залишку боргу по вказаній накладній) * 3 * кількість днів прострочення / 365 / 100 (період з 31.01.2023 до моменту виконання рішення).

Стосовно посилань третьої особи на форс-мажорні обставини як на підставу для повної або часткової відмови у позові, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач посилається на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

З вказаного листа вбачається, що "Торгово-промислова палата України (далі ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)."

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40 (3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

У законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, в той час як на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус. Навпаки, зі змісту вказаних статей вбачається, що ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують факт настання форс-мажорних обставин саме за зверненням суб`єкта господарської діяльності.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, зазначивши, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Вказаний лист ТПП України не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. Слід зазначити, що в самому листі є застереження про те, що обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань.

Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання повинен супроводжуватися принаймні і іншими доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

З урахуванням викладеного, враховуючи надані сторонами докази та пояснення представників, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 2 359 614,07 грн, а саме в частині 1 887 337,56 грн основного боргу, 51 456,12 грн 3% річних, 409 427,70 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі частково задоволення позову витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Прем`єра Південь» (73020, м. Херсон, вул. М. Куліша, буд. 11; кв. 32; ; адреса для листування: 04053, м. Київ, а/с 46)до Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (73000, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 23; ), за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51; )про стягнення 2 359 614,07 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (73000, м. Херсон, вул. Поповича, буд. 23; ) на користь Приватного підприємства «Прем`єра Південь» (73020, м. Херсон, вул. М. Куліша, буд. 11; кв. 32; ; адреса для листування: 04053, м. Київ, а/с 46) 1 887 337,56 грн основного боргу, 51 456,12 грн 3% річних, 409 427,70 грн інфляційних втрат, 35223,32 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, нараховувати 3% річних до моменту виконання рішення суду, з урахуванням можливого зменшення розміру залишку боргу, наступним чином:

- 3% річних за видатковою накладною № 596 від 09.12.2021 = 605485,56 грн (сума залишку боргу по вказаній накладній) * 3 * кількість днів прострочення / 365 / 100 (період з 31.01.2023 до моменту виконання рішення);

- 3% річних за видатковою накладною № 601 від 13.12.2021 = 649599,50 грн (сума залишку боргу по вказаній накладній) * 3 * кількість днів прострочення / 365 / 100 (період з 31.01.2023 до моменту виконання рішення);

- 3% річних за видатковою накладною № 18 від 18.02.2022 = 632 252,50 грн (сума залишку боргу по вказаній накладній) * 3 * кількість днів прострочення / 365 / 100 (період з 31.01.2023 до моменту виконання рішення).

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено у судовому засіданні 13 листопада 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 23 листопада 2023 р.

Суддя Р.В. Волков