ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Справа № 915/1198/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080 ()

електронна пошта зазначена в системі «Електронний суд»:

представник позивача : Пруська Тетяна Анатоліївна

ел. пошта

до відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС», вул. Андреєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020 ()

електронна пошта зазначена в системі «Електронний суд»:

електронна пошта:

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Миколаївобленерго», вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 ()

електронна пошта зазначена в системі «Електронний суд»:

про стягнення 13 312 878, 79 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Пруська Тетяна Анатоліївна (поза межами суду)

від відповідача Бузін О.В. (в залі суду)

від третьої особи Колодяжна Ю.А. (в залі суду)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з позовною заявою до відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС», в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 13 312 878, 79 грн., з яких:

- 8 700 000, 00 грн. - заборгованість за спожиту електричну енергію за періоди січень - березень 2022 року на рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк»;

- 2 500 221, 23 грн. - інфляція та 2 112 657, 56 грн. - 15 % річних на рахунок IBAN НОМЕР_2 в ГУ ДКСУ у Київській області.

Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 199 693, 18 грн. на рахунок IBAN НОМЕР_2 в ГУ ДКСУ у Київській області.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» Призначено підготовче засідання на 04.09.2023.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.08.2023 задоволено заяву представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2023 закрито провадження у справі № 915/1198/23 в частині стягнення 8 700 000, 00 грн. (вісім мільйонів сімсот тисяч грн. 00 коп.) - заборгованості (основного боргу) за спожиту електричну енергію за періоди січень-березень 2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Повернуто позивачу Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 130 500, 00 грн. (сто тридцять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.), сплачений при поданні позову платіжною інструкцією № 387 від 17.07.2023 на суму 199 693, 18 грн., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 915/1198/23.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2023 відкладено підготовче засідання на 21.09.2023 в режимі відеконференції за участю представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2023 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 24.10.2023 в режимі відеоконференції за участю представника позивача.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 24.10.2023 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» (споживач) та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (постачальник) договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який був зареєстрований споживачем за № 86 від 21.02.2022, а саме зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати спожитої (купленої) електричної енергії за розрахункові періоди січень - березень 2022, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 8 700 000, 00 грн., яка після звернення позивача до суду із даним позовом повністю погашена.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем відповідно до умов договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 15 % річних та інфляційні втрати.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ст. 526, 610, 625 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», постановою НКРЕКП від 28.12.2019 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», умовами договору та судовою практикою.

17.08.2023 до Господарського суду Миколаївської області надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 10852/23 від 17.08.2023), у якій позивач зазначає:

- публічний договір постачання є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст. ст. 173, 174 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами;

- три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних (ст. 625 ЦК України);

- твердження відповідача про безпідставність вимог, зокрема щодо нарахування інфляційних втрат та 15 % річних, є помилковим, оскільки саме на споживача - КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» був покладений обов`язок належним чином виконати умови укладеного Договору;

- законодавство України не містить положень про наявність повноважень у ТПП України щодо видачі загальних офіційних листів щодо засвідчення форс-мажорних обставин та/або універсальних сертифікатів про форс-мажор щодо необмеженого кола осіб;

- відповідачем КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» не було надано до ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого у встановленому законодавством України порядку, який би засвідчив наявність форс-мажорних обставин, що в свою чергу є недотримання положень пункту 12.4 Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії». При цьому, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання;

- лише після звернення ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з позовом, відповідач сплатив залишок заборгованості за спожиту електричну енергію на загальну суму 8 700 000,00 грн., при цьому останній платіж був 31.07.2023 року. Посилаючись на умови пункту 5.10 Договору, позивач зазначає, що твердження відповідача щодо «сумлінного виконання своїх договірних зобов`язань» не відповідає дійсності та обставинам справи, оскільки КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» сплатило спожиту у періоді січень-березень 2022 року електричну енергію лише в кінці липня 2023 року;

- починаючи з 1 січня 2019 року і на цей час ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» є єдиним в Україні постачальником електричної енергії, на якого були покладені спеціальні обов`язки, а саме виконання функцій постачальника «останньої надії», суть діяльності якого (постачальника) полягає в гарантованому постачанні електроенергії будь-яким споживачам всієї України, які втратили постачальника електричної енергії (міністерства, державні установи та підприємства, підприємства оборонно-промислового комплексу, комунальні підприємства, підприємства критичної інфраструктури, суб`єкти господарювання, фізичні особи-підприємці тощо). Постачальник «останньої надії» - ключовий учасник ринку електричної енергії України, без якого неможливе нормальне функціонування ринку електричної енергії;

- підприємство виконує повноваження покладені на нього Кабінетом Міністрів України, зокрема спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, в повному обсязі, особливо враховуючи введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє й на цей час. Зокрема, на цей час на постачанні ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», як постачальника «останньої надії», перебуває 3 482 непобутових споживача, з яких велика кількість споживачів бере участь в обороні України. Заборгованість споживачів постачальника «останньої надії» призвела до неможливості виконання постачальником «останньої надії» зобов`язань перед оператором системи передачі ПрАТ «НЕК «Укренерго» з оплати вартості небалансів електричної енергії, внаслідок чого станом на 1 липня 2023 року заборгованість ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» становить 2 975 млн. грн. Через систематичне порушення платіжної дисципліни споживачами постачальника «останньої надії» ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» втратило платоспроможність та знаходиться на межі банкрутства;

- положеннями підпункту 2 пункту 2 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 року № 363 встановлено, що штрафні санкції, стягнуті ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» із споживачів мають спрямовуватись на погашення заборгованості з заробітної плати працівників ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», а після погашення заборгованості з оплати праці надходження, отримані постачальником «останньої надії» у вигляді пені та штрафів, спрямовувати виключно на погашення заборгованості перед оператором системи передачі за небаланси електричної енергії;

- доводи, викладені у відзиві КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС», свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, не вживає всіх можливих та належних заходів щодо погашення заборгованості, яка виникла в зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань за договором, а намагається уникнути законної сплати інфляції та % річних, передбачених умовами укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»;

- ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» просить суд не зменшувати розмір належних до сплати % річних та інфляційної складової у цій справі та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та та стягнути з відповідача на користь позивача 4 612 878,79 грн., з яких: 2 500 221, 23 грн. - інфляція та 2 112 657, 56 грн. - 15 % річних, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

2.2. Правова позиція відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 10645/23 від 14.08.2023) просить суд в позові відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено, що:

- заборгованість за договором № 86 на суму 8 700 000, 00 грн. - відповідач визнав в повному обсязі, але від термінового виконання зобов`язання за договором відмовився, посилаючись на введення воєнного стану на території України з 24.02.2022, який існує на сьогоднішній день;

- дата виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача вважається дата введення воєнного стану на території України. Негайне виконання вимоги позивача призвело б до припинення господарської діяльності, звільнення працівників, які були працевлаштовані на підприємстві в період, коли місцева влада закликала евакуюватись з міста Миколаєва. Так як відновлення прибуткової діяльності підприємства потрібен певний час та працююча економіка України, відповідач продовжив ведення своєї господарської діяльності, не зважаючи на те, що більшість працівників евакуювалися з родинами чи були мобілізовані до лав ЗСУ. У той час, коли комунальне підприємство зазнавало великих збитків через ракетні обстріли, пошкодження контактних мереж, будівель, незважаючи на усі перепони воєнного укладу життя, підприємство продовжувало виконувати обов`язки, покладені громадою, та власними силами безкоштовно забезпечувало городян міста питною водою;

- посилаючись на Законом України "Про торгово-промислові палати в Україні", умови п. 12.3 договору, відповідач зазначив, що факт настання форс-мажорних обставин за даною справою підтверджується листом ТТП від 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022

- відповідач, незважаючи на воєнний стан в країні, постійні обстріли міста, понесені матеріальні збитки, в результаті обстрілів, не припинив господарську діяльність, не порушив умови договору, принципів звичаїв ділового обороту, сумлінно виконав свої договірні зобов`язання, виконав повний розрахунок з позивачем, про що свідчать квитанції № № 1422, 1403 від 27.07.2023.

13.09.2023 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив (вх. № 12024/23 від 13.09.2023), у яких відповідач зазначив, що:

- наслідком порушення норма та умов договору, що регламентують стягнення неустойки є протизаконне стягнення позивачем неустойки, що ставить відповідача у нерівне становище з ним перед законом. Незаконним слід визнавати таке одержання особою матеріальних благ, яке взагалі не передбачене для неї (на яке вона за законом не має права), або, хоча й передбачене, але було одержане нею з порушенням встановленого законом порядку (в обхід закону);

- матеріали справи містять лист позивача від 08.04.2022 як доказ того, що з початку війни відповідач не тільки втратив спроможність виконувати свої обов`язки за договором, але й комунікативний зв`язок з зовнішнім миром, вказавши єдиний канал зв`язку з ним - електронну пошту.

2.3. Правова позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

10.08.2023 до Господарського суду Миколаївської області від третьої особи АТ "Миколаївобленерго" надійшли пояснення на позовну заяву (вх. № 10575/23 від 10.08.2023), в яких третя особа зазначила, що відповідач КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» за період січень-березень 2022 в повному обсязі розрахувався з АТ «Миколаївобленерго» згідно укладеного між відповідачем та третьою особою договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 44/81 від 12.02.2019, № 42/194 від 21.01.2022. Станом на момент подачі пояснень за січень 2022, лютий 2022, березень 2022 перед АТ «Миколаївобленерго» у відповідача заборгованість відсутня.

Пояснення обґрунтовано положеннями Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 318 та умовами договорів.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Обставини справи щодо укладання договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 (із змінами, внесеними розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1520-р від 02.12.2020, № 1692-р від 23.12.2021, № 1061-р від 25.11.2022) Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» визначено постачальником «останньої надії» на період з 01.01.2019 до 31.12.2023. Територією провадження діяльності зазначеного підприємства визначено територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 06.11.2018 Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» видана ліцензія на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

04.01.2022 АТ «МИКОЛАЇВОБЛЕНЕРГО» листом вих. № 01.01/26-3 надало на адресу ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» «Повідомлення оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником «останньої надії» ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з 01.01.2022 (далі - Повідомлення від 04.01.2022).

Відповідно до Повідомлення оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснюється постачальником «останньої надії» ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» від 04.01.2022 КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії" з 01.01.2022 по 31.03.2022. Крім того, у Повідомленні від 04.01.2022 зазначено інформацію про способи зв`язку із споживачем, зокрема: номери телефонів та адреса електронної пошти ().

08.02.2022 КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» та ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» було підписано Протокол №37/17 проведення переговорів щодо закупівлі електричної енергії на умовах постачальника «останньої надії», відповідно до якого сторони погодили умови закупівлі електричної енергії на умовах постачальника «останньої надії» у період 01.01.2022 - 31.03.2022.

21.02.2022 між Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» (споживач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (постачальник) укладено договір № 86 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Умовами договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № 86 від 21.02.2022 сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору цей договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (далі - договір) є публічним договором приєднання споживача КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС», що здійснює діяльність на підставі статуту (далі - споживач) в особі директора Сметани Юрія Олександровича, що діє на підставі статуту до цього договору і регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (далі - «постачальник»), в особі начальника відділу договірної роботи та технічного виконання Курищук Марії Василівни, що діє на підставі довіреності від 23.12.2021 року № 48, споживачу, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем нового електропостачальника або до припинення постачання у передбачених чинним законодавствам чи цим договором випадках. Цей договір укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільною кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах визначених Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії та Комерційної пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до 3.1. договору постачальник здійснює постачання електричної енергії Споживачу з моменту припинення постачання електричної енергії споживачу діючим електропостачальником у випадках, зазначених у пункті 3.2 цієї глави.

Відповідно до 3.2 договору постачальник забезпечує гарантоване та безперервне постачання електричної енергії споживачу протягом всього строку постачання, у разі:

банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника;

закінчення строку дії ліцензії, призупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника;

невиконання або неналежного виконання попереднім електропостачальником вимог правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам;

необрання споживачем нового електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником;

припинення електропостачальника, не спроможного постачати електричну енергію, про що він повідомив постачальника «останньої надії», споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу, відповідно до частини сьомої статті 64 Закону.

Відповідно до п. 3.4 договору електрична енергія постачається до електроустановок Споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії Споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.

Відповідно до п. 3.6 договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ.

Відповідно до п. 3.7 договору у разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником «останньої надії» вважаються прийнятими споживачем.

Відповідно до п. 5.8 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної веб-сторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Відповідно до пп. 2 п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.п. 1 п. 7.1 договору постачальник має право отримувати від споживача оплату за поставлену електричну енергію.

Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 12.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до п. 12.2 договору під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору.

Відповідно до п. 12.3 договору строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Відповідно до п. 12.4 договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 12.5 договору виникнення форс-мажорних обставин на є підставою для відмови споживача від оплати постачальнику послуг, які були надані до їх виникнення.

Відповідно до п. 13.1 цей договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

Додатком до договору є додаток 1 «Комерційна пропозиція № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Відповідно до п. 4.1 Комерційної пропозиції споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

У разі не отримання рахунку Споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.

Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОС).

Відповідно до п. 4.2 Комерційної пропозиції остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.

Відповідно до п. 4.3 Комерційної пропозиції рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців га громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2 цієї Комерційної пропозиції.

Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом).

У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення Постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).

Відповідно до п. 6.1 Комерційної пропозиції за внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даною комерційною пропозицією, Постачальник має право нарахувати Споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) Постачальника.

Нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання на підставі отриманого споживачем рахунку, починається на наступним день після закінчення терміну, встановленого договором на оплату рахунку.

У разі відсутності доказу вручення рахунку споживачу, пеня та інші види відповідальності визначені законом та цим договором (15% річних, інфляція) за невиконання грошового зобов`язання за цим Договором починають нараховуватися Постачальником з 21 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 16.2 Комерційної пропозиції у випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони договору використовують наступні електронні адреси:

- постачальника

- споживача - зазначена на вебсайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб (офіційним листом, в довільній формі на адресу постачальника, телефонограмою), та/або надана постачальнику Оператором системи розподілу (передачі).

Такі документи вважаються направленими стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії.

21.02.2022 між КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» та ДП ЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» підписано додаткову угоду № 1 від 21.02.2022 до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Відповідно до п. 4 додаткової угоди сторони погодили викласти п. 13.1 договору в новій редакції: «Цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України з 01.01.2022 року та діє до 31.12.2022 року, а в частині постачання електричної енергії по 31.03.2022 року (включно), але в будь-якому випадку до повного вимикання Сторонами своїх зобов`язань за Договором».

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони домовилися та вирішили, що умови цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини, які виникли між ними з 01.01.2022 року (п. 6 додаткової угоди).

Договір з додатком, додаткову угоду підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов договору ДП ЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» поставлено споживачу КП Миколаївської міської ради "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" електричну енергію в період січень - березень 2022 на загальну суму 13 088 053, 50 грн., про що складено акти купівлі-продажу електроенергії до договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» на загальну суму 13 088 053, 49 грн. з ПДВ, а також виставлено рахунки для оплати:

- рахунок № 68/12/О01/27281 від 22.02.2022 та акт № 019805 від 31.01.2022 на суму 6 574 362, 83 грн.;

- рахунок № 68/12/О02/29107 від 07.04.2022 та акт № 021621 від 28.02.2022 на суму 4 635 469, 48 грн.;

- рахунок № 68/12/О03/31450 від 17.05.2022 та акт № 023949 від 31.03.2022 на суму 1 878 221, 18 грн.

Рахунки та акти надіслано постачальником споживачу електронною поштою, про що свідчать листи з електронної пошти, а саме:

- рахунок та акт за січень 2022 направлено електронною поштою 24.03.2022;

- рахунок та акт за лютий 2022 направлено електронною поштою 08.04.2022;

- рахунок та акт за березень 2022 направлено на електронну пошту 17.05.2022.

Відповідачем частково погашено заборгованість в сумі 4 388 053, 49 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 447 від 09.03.2023 на суму 500 000, 00 грн.; платіжною інструкцією № 531 від 24.03.2023 на суму 500 000, 00 грн.; платіжною інструкцією № 0b1fac6e07 від 14.04.2023 на суму 500 000, 00 грн.; платіжною інструкцією № 0b1fac1abb від 01.05.2023 на суму 500 000, 00 грн.; платіжною інструкцією № 0b1fac7453 від 26.05.2023 на суму 509 832, 31 грн.; платіжною інструкцією № 2036 від 28.10.2022 на суму 1 878 221, 18 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем (основний борг) на дату звернення позивача до суду із даним позовом становила 8 700 000, 00 грн.

Судом встановлено, що після звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем КП Миколаївської міської ради "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" проведено оплату суми основного боргу в розмірі 8 700 000, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1403 від 27.07.2023 на суму 1 000 000, 00 грн. та платіжною інструкцією № 1422 від 31.07.2023 на суму 7 700 000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.09.2023 закрито провадження у справі № 915/1198/23 в частині стягнення 8 700 000, 00 грн. (вісім мільйонів сімсот тисяч грн. 00 коп.) - заборгованості (основного боргу) за спожиту електричну енергію за періоди січень-березень 2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Судом також встановлено, що 15.06.2022 позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату штрафних санкцій та боргу за спожиту електроенергію (вих. № 44/11-002747) від 15.06.2022, в якій просив сплатити штрафні санкції в сумі 93 663, 29 грн. та борг за спожиту електроенергію в сумі 13 088 053, 49 грн. Разом з вимогою позивачем направлено відповідачу акти та рахунки на оплату.

22.07.2022 КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» надав відповідь на вимогу позивача, у якій зазначив, що підприємство не отримувало рахунки у мирний час, а отримало їх після введення воєнного стану в період дії форс-мажорних обставин. Відповідач повідомив позивача про виконання зобов`язання після закінчення форс-мажорних обставин.

Відповідач на підтвердження обставин втрати комунікаційного зв`язку між сторонами з лютого 2022, вивезення документів і цифрових накопичувачів відповідача, у зв`язку з введенням воєнного стану, а також перебої в роботи поштових відділень та відключення електроенергії внаслідок ракетних обстрілів подав суду наступні докази:

- лист-оголошення ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», розміщений на офіційному сайті, про те, що останнє не має можливості виконувати функції постачальника "останньої надії", втрату платоспроможності, арешт банківських рахунків, припинення надання постачальнику послуг фіксованого телефонного зв`язку, обмеження можливості відправки кореспонденції споживачам. Повідомлено про доступний канал зв`язку - електронна пошта , можливість отримання паперової форми документів в офісі підприємства або поштовими установами за рахунок отримувача.

- телефонограма першого заступника міського голови від 24.02.2022, адресована КП ММР "МИКОЛАЇВЕЛЕТРОТРАНС", з вимогою забезпечити захист персональних даних від незаконного доступу шляхом забезпечення схоронності документів та накопичувачів цифрової інформації КП ММР "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" за межами міста Миколаєва у безпечних місцях, у зв`язку з введенням воєнного стану та постійними ракетними обстрілами міста;

- інформація АТ "Укрпошта", розміщена на офіційному сайті, про те, що 24.02.2022 відділення АТ "Укрпошта" не працюватимуть;

- лист АТ "Урпошта" від 01.09.2023 № 749/45-ел, яким повідомлено, що поштові відділення, які розташовані на території Миколаївської міської територіальної громади не функціонували 24.02.2022, проте, надалі функціонували відповідно до графіків роботи;

- повідомлення АТ "Миколаївобленерго", розміщене на офіційному сайті 30.03.2022, щодо відновлення роботи ліній електропередач в березні 2022, пошкоджених внаслідок ракетних обстрілів;

- службова записка начальника СЕГ КП ММР "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" без номера та дати, в якій повідомлено про нестабільність електропостачання підприємства та підстанцій, часті відключення електроенергії в період з 24.02.2022 по 31.03.2022.

Позивач на підтвердження обставин, викладених у відповіді на відзив, щодо наявності заборгованості ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з виплат заробітної плати в розмірі 13 218, 00 тис. грн. подав суду Звіт про заборгованість з оплати праці на 01.07.2023.

Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення інфляційних втрат та 15 % річних.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

4.1. Правове регулювання договірних відносин.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

4.2. Правове регулювання постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". Порядок та строки оплати.

Відповідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до п. 66 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі:

1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника;

2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника;

3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам;

4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником;

5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 318 (далі - Правила) регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Відповідно до п. 4.12 розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується:

протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем;

протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем;

в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 4.13 розділу IV ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Відповідно до абз. 1 п. 4.14 розділу IV ПРРЕЕ платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 4.14 розділу IV ПРРЕЕ платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Платіжний документ (рахунок) має надаватися споживачу в терміни та спосіб, визначені відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції або умов договору.

Відповідно до п.п. 5 абз. 5 п. 4.14 розділу IV ПРРЕЕ датою отримання платіжного документа вважається дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії.

Відповідно до п. 4.17 розділу IV ПРРЕЕ за несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором.

Відповідно до абз. 1 п. 4.19 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції).

Відповідно до п. 4.21 розділу IV ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.

4.3. Правове регулювання відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови ВП ВС від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 між сторонами виник спір у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору поставки від 01.06.2017 № АП-02-0110 щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар. Позивач просив стягнути з відповідача, окрім суми основного боргу, пеню, штраф за прострочення виконання зобов`язань більше 10 днів та відсотки річних відповідно до процентної ставки, визначеної умовами договору. Сума річних заявлена позивачем на підставі домовленості, викладеної сторонами у пункті 5.5 договору, згідно з якою сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96 % відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Тобто сторони погодили зміну розміру відсотків річних в межах положень статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила, зокрема, таке:

- справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин;

- закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах;

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань;

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- відповідно до положень статті 611, частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання;

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру;

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Так, у розгляді вказаної справи Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що станом на момент звернення з позовом до суду сума заборгованості за договором поставки складала 98 381, 92 грн. і була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, а позивач нарахував 40 306, 19 грн. пені, 30 830, 83 грн. штрафу, 110 887, 30 грн. відсотків річних, що разом складає 182 024, 32 грн., що перевищує майже в два рази суму прострочення.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у стягненні процентів річних з цих підстав.

Таким чином, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні.

4.4. Правове регулювання обставин непереборної сили (форс-мажор).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України:

відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації;

засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників);

веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (п. 5.48 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Подібна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі № 911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 904/6463/14; п. 44 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (п. 52 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Неналежне повідомлення сторони договору може позбавити права іншу сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Верховний Суд звертає увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин.

Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (п. 33, 46, 50, 52 постанови КГС ВС від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

21.02.2022 між КП ММР "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" (споживач) та ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (постачальник) укладено договір № 86 про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", дія якого відповідно до п. 4 додаткової угоди набрала чинності за фактом споживання електричної енергії відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України з 01.01.2022 року зі строком постачання електричної енергії по 31.03.2022 року (включно).

Судом встановлено, що на виконання умов договору ДП ЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" поставлено споживачу КП Миколаївської міської ради "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" електричну енергію в період січень - березень 2022 на загальну суму 13 088 053, 50 грн., про що складено акти купівлі-продажу електроенергії до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" на загальну суму 13 088 053, 49 грн. з ПДВ, а також виставлено рахунки для оплати електронною поштою відповідно до умов п. 4.3, п. 16.2 Комерційної пропозиції.

Відповідачем до звернення позивача до суду із даним позовом частково погашено заборгованість в сумі 4 388 053, 49 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем (основний борг) на дату звернення позивача до суду із даним позовом становила 8 700 000, 00 грн. Після звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем КП Миколаївської міської ради "МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС" проведено оплату суми основного боргу в розмірі 8 700 000, 00 грн.

Проте, відповідачем проведено оплату за спожиту електроенергію з порушенням строків, встановлених умовами п. 4.2 Комерційної пропозиції, чим порушено умови пп. 2 п. 6.2 договору, ст. 525, 526, 629 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 4.19, 4.21 ПРРЕЕ.

За порушення виконання грошового зобов`язання позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 6.1 Комерційної пропозиції нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 2 500 221,23 грн., нараховані за період з березня 2022 по червень 2023. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 15 % річних в сумі 2 112 657, 56 грн., нараховані за період з 24.03.2022 по 30.06.2023.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат та 15 % річних виконано арифметично правильно відповідно до умов ст. 625 ЦК України та абз. 2, 3 п. 6.1 Комерційної пропозиції. Контррозрахунку суду не подано.

Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 15 % річних грунтуються на нормах закону (ст. 625 ЦК України) та умовах договору (п. 6.1 Комерційної пропозиції).

Відповідач просить суд відмовити в позові, посилаючись на наявність обставин непереборної сили (форс-мажору). Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини, то суд зазначає, що в силу приписів ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України не вважаються обставинами непереборної сили, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Крім того, відповідачем не подано суду доказів на підтвердження дотримання умов п. 12.4 договору укладеного з позивачем. Отже, в суду відсутні підстави для звільнення боржника від відповідальності.

Суд зазначає, що 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан. Очевидно, що військова агресія РФ негативно вплинула на господарську діяльність усіх суб`єктів господарювання. Як позивач, так і відповідач здійснюють діяльність в умовах воєнного стану. Позивач ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» є єдиним в Україні постачальником електричної енергії, на якого були покладені спеціальні обов`язки з виконання функцій постачальника "останньої надії", та, маючи значну заборгованість споживачів, втратило платоспроможність. Відповідач КП ММР «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС» є об`єктом критичної інфраструктури, здійснює безперервне забезпечення громадян міста громадським електротранспортом, зазнало значних збитків внаслідок ракетних обстрілів РФ, про що також повідомляло позивача листом від 22.07.2022. Водночас, врахувавши проведення відповідачем повної оплати суми основної заборгованості за договором, суд дійшов висновку, що розмір застосованої відповідальності до боржника у вигляді інфляційних втрат та 15 % річних є надмірним (фактично становить 32, 48 %, тобто третю частину від ціни договору). Враховуючи вищевикладене, суд з метою дотримання балансу інтересів сторін, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, які належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, та обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин, дійшов висновку про зменшення відсотків річних до розміру, встановленого законом (3 % згідно ст. 625 ЦК України).

Судом встановлено, що 3 % річних, виходячи з суми заборгованості на відповідний період з урахуванням здійснених оплат, нараховані за період з 24.03.2022 по 30.06.2023 (період, зазначений позивачем) становлять 421 769, 51 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 221, 23 грн. - інфляційних втрат та 421 769, 51 грн. - 15 % річних згідно умов договору, розмір яких судом фактично зменшено до 3 % річних. В решті позову судом відмовлено.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.13 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7).

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір в розмірі 69 136, 03 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Комунального підприємства Миколаївської міської ради «МИКОЛАЇВЕЛЕКТРОТРАНС», вул. Андреєва-Палагнюка, 17, м. Миколаїв, 54020 () на користь позивача Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080 () на рахунок IBAN НОМЕР_2 в ГУ ДКСУ у Київській області:

- 2 500 221, 23 грн. (два мільйони п`ятсот тисяч двісті двадцять одна грн. 23 коп.) - індексу інфляції;

- 421 769, 51 грн. (чотириста двадцять одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять грн. 51 коп.) - 15 % річних;

- 69 136, 03 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сто тридцять шість грн. 03 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.11.2023

Суддя Е.М. Олейняш