ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2023 р. Справа№ 910/4229/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

без виклику сторін

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023

у справі №910/4229/23 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія»

про стягнення 87 812,18 грн

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія» про стягнення 87 812,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору факторингу №16.05.17-ДГ від 16.05.2017 в частині перерахування грошових коштів відповідно до п.4.3. договору у розмірі 87812,18 грн отриманих відповідачем від Балаклійського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за виконавчим провадженням ВП №9640597. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 87 812,18 грн.

2.Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, 28.08.2023 ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 27.07.2023 року по справі № 910/4229/23; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 року у справі №910/4229/23 в повному обсязі та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» до ТОВ «Довіра та гарантія» про стягнення 87 812,18 грн. задовольнити в повному обсязі. При цьому до апеляційної скарги позивачем було долучено новий доказ, а саме: результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП № 9640597 станом на 26.08.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 було поновлено скаржнику пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/4229/23; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду.

30.10.2023 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у даній справі, а також відповідь на відзив з доказами відправки іншій стороні, а також з клопотанням про витребування додаткових доказів.

Ухвалою від 09.11.2023 судом апеляційної інстанції було запропоновано відповідачу надати міркування щодо заявленого позивачем клопотання про витребування додаткових доказів; роз`яснено відповідачу право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування в письмовій формі протягом трьох днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 17.11.2023.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду від 09.11.2023 була отримана відповідачем 15.11.2023, однак жодних заперечень щодо поданого клопотання подано не було.

Щодо долученого до апеляційної скарги нового доказу, а саме: результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП № 9640597 станом на 26.08.2023, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Щодо поданих до суду апеляційної інстанції результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП № 9640597 станом на 26.08.2023, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки вказаний доказ не існував на момент ухвалення розгляду справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений права на даній стадій прийняти новий доказ, а тому залишає його без розгляду на підставі ст. 118, 207, 258, 269 ГПК України.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин враховуючи поведінку сторін: подання 30.10.2023 апелянтом додаткових пояснень та відповіді на відзив, з метою забезпечення рівності сторін, враховуючи участь усієї колегії у підготовці суддів для підтримання рівня кваліфікації за програмою для суддів апеляційних господарських судів в Національній школі суддів України з 13.11.2023 по 17.11.2023; дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Так, в обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, містить невідповідність висновку суду обставинам справи, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню з наступних підстав.

За доводами скаржника, листом № 13177 від 15.04.2020 року Балаклійський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у відповідь на запит № 585/14, 16-38/6 від 14.04.2020 року ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ», повідомив ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» щодо стягнутих сум з ОСОБА_1 за період з 16.05.2017 року по 06.04.2020 року, та перерахованих на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». В відповіді також зазначено, що 15.04.2020 року, після заміни кредитора у зобов?язанні з ТОВ «Довіра та гарантія» на ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» - на рахунок ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» направлені грошові кошти з боржника ОСОБА_1 у сумі 6 903,23 грн.

За доводами скаржника, після заміни стягувача у виконавчому провадженні ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» з боржника ОСОБА_1 направлено грошові кошти на виконання зобов?язань вже перед новим кредитором ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ».

Окрім цього, апелянт зазначає, що відповідно до п. 4.2. договору факторингу після підписання акту приймання-передачі права вимоги та виконання фактором зобов?язань передбачених п. 3.2. цього договору, клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до фактора. Однак, грошові кошти отримані клієнтом на рахунок та не перераховані ним на рахунок фактора. Факт отримання грошових коштів ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», за доводами скаржника, не заперечується та не спростовується доказами, наданими до відзиву на позовну заяву.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

Також позивачем було подано додаткові пояснення, а також відповідь на відзив, які фактично дублюють позицію скаржника, викладену в апеляційній скарзі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, про що зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

Так, сторона як доказ існування боргу перед позивачем надала лист Балаклійського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №13177 від 15 квітня 2020 року щодо сум, стягнутих з ОСОБА_1 за період з 16.05.2017 по 06.04.2020 та перерахованих на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відповідно до позовної заяви та доданих до неї доказів слідує, що борг відповідача виник через неперерахування стягнутих з ОСОБА_1 за період з 16.05.2017 року по 06.04.2020 року коштів. Разом з цим, за доводами відповідача, позивачем не надано жодного належного доказу до суду першої інстанції відступлення права вимоги щодо боргу ОСОБА_1 .

А тому відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі - фактор) укладено договір факторингу №16.05.17-ДГ (далі - договір), відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. (п.2.1. договору).

Відповідно до п.2.2. договору права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору.

У даті підписання цього договору фактор зобов`язаний сплатити клієнтові суму фінансування у розмірі, вказаному в реєстрі боржників до цього договору згідно додатку №1. (п.3.2. договору)

Згідно з п.4.1. договору право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважаються таким, що перейшло від клієнта фактору в день підписання акта приймання-передачі права вимоги (додаток №1.2.), за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.3.2. цього договору. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених п.3.2. цього договору. Акт приймання-передачі права вимоги, підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками, у формі, викладеній в додатку 1.2. до цього договору, є доказом передачі права вимоги. Акт приймання-передачі підписується у день виконання фактором п.3.2. договору.

Відповідно до п.4.2. договору після підписання акту приймання-передачі права вимоги та виконання фактором зобов`язань передбачених п.3.2. цього договору клієнт втрачає на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами, за якими право вимоги перейшло до фактора. В разі звернення боржників до клієнта з приводу виконання зобов`язань за відступленими факторові правами вимог, клієнт повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь фактора.

Пунктом 4.3. договору визначено, що у випадку, якщо після переходу до фактора права вимоги, клієнт отримав від боржника/або будь-яких третіх осіб будь-яку суму грошових коштів у погашення заборгованості за кредитними договорами, клієнт спрямовує ці кошти за реквізитами фактора.

Сторонами підписано додаток № 1 до вказаного договору №16.05.17-ДГ від 16.05.2017, в якому міститься реєстр боржників, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв на умовах, передбачених договором визначені права вимоги.

Також, 16.05.2017 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі документації до договору від 16.05.2017 згідно якого на виконання п.6.1. договору факторингу №16.05.17-ДГ від 16.05.2017 клієнт передав, а фактор прийняв наступну документацію, перелік якої наведений в п.1. договору.

На виконання умов договору, відповідачем здійснено оплату за ним у розмірі 900 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6 від 16.05.2017, а також складено та підписано обома сторонами акт приймання-передачі права вимоги від 16.05.2017, відповідно до п.2. якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор приймає права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором. Клієнт та фактор підтверджують, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту приймання-передачі, як передбачено у пунктів 4.1.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому ст. 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, у ЦК встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК).

Як вбачається з додатків до договору факторингу (які є невід`ємною частиною договору) до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 0. Розмір загальної суми заборгованості - 325 742,48 грн. Вказане не заперечувалося сторонами ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду.

Більше того, судом першої інстанції правомірно зазначено, що з листа Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №13177 від 15.04.2020 за період з 16.05.2017 по 06.04.2020 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у розмірі 891 33,72 грн. З матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до відповідача з наступними листами №08/05-03 від 08.05.2020 та №19/20-01 від 19.12.2022, у яких вимагав на підставі п.4.3. договору перерахувати позивачу грошові кошти, отримані при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1736 від 19.09.2008 (у виконавчому проваджені ВП №9640597) з ОСОБА_1 та перераховані державною виконавчою службою на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо того, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору в частині неперерахування грошових коштів, отриманих від Балаклійського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за виконавчим провадженням ВП №9640597, оскільки, як правомірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п.22 Реєстру боржників (додаток №1) до договору факторингу №16.05.17-ДГ від 16.05.2017 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_2 , а не до ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки жодних прав вимоги до ОСОБА_1 за умовами договору факторингу №16.05.17-ДГ від 16.05.2017 позивачу не передавалось. А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для задоволення апеляційної скарги, оскільки правові підстави для стягнення суми позову на підставі укладеного договору факторингу - відсутні. Водночас, суд апеляційної інстанції також зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з позовом в загальному порядку з відшкодуванням збитків до винної особи.

Щодо поданого скаржником клопотання про витребування матеріалів додаткових доказів, а саме: вказані у клопотання платіжні доручення (що відображені в листі № 13177 від 15.04.2020), щодо стягнутих з ОСОБА_1 коштів в межах виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Заявляючи клопотання про витребування доказів, скаржник вказує про необхідність витребування платіжних доручень, що відображені в листі № 13177 від 15.04.2020, щодо стягнутих коштів з ОСОБА_1 (34 шт).

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник заявляв відповідне клопотання у суді першої інстанції.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції розглянувши подане клопотання зазначає, що останнє фактично стосується боржника ОСОБА_1 . Разом з цим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що жодних прав вимоги до ОСОБА_1 за умовами договору факторингу №16.05.17-ДГ від 16.05.2017 позивачу не передавалось. А тому клопотання про витребування доказів щодо особи ОСОБА_1 - є необґрунтованим. А тому в його задоволенні суд апеляційної інстанції відмовляє.

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує правові позиції, зазначені в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 910/19473/17, та постанові від 21.07.2020 у справі № 910/18007/19, в яких суд касаційної інстанції зазначив, що необґрунтоване залишення без будь-якого належного процесуального реагування конкретного і доречного клопотання учасника справи про витребування доказу, який він з об`єктивних причин не міг одержати самостійно (по суті, ігнорування такого клопотання судом), свідчить про порушення останнім наведених положень статті 236 ГПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення з урахуванням наступного.

Водночас, оскільки подане клопотання стосується витребування доказів щодо боржника ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції не розцінює дане клопотання як доречне в розумінні наведених позицій Верховного Суду, не розгляд та незадоволення якого могло б бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з урахуванням встановленого вище.

Щодо доводів апелянта про необхідність застосування у даній справі наслідків спливу строку позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, та відмови через їх необґрунтованість, питання застосування строків позовної давності у даній справі не вирішується.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки скаржник не довів перехід (відступлення) прав вимоги позивача саме до ОСОБА_1 за умовами договору факторингу №16.05.17-ДГ від 16.05.2017 в розумінні ст.ст. 74-80, 86, 269 ГПК України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судовий збір

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/4229/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2023 у справі №910/4229/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом не підлягає оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім