номер провадження справи 18/121/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 справа № 908/2122/23

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (вул. Якова Новицького, 5, м. Запоріжжя, 69035) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

1. Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105)

2. Східного офісу Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2, м.Дніпро, 49101) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (вул. Перемоги, буд. 129, м. Запорожжя, 69005)

до відповідачів:

1. комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (вул. Волгоградська, буд. 23, м. Запоріжжя, 69035)

2. товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ (пр. Маяковського, буд. 11, м.Запоріжжя, 69035)

про визнання недійсним договору, застосування наслідків його недійсності

Господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від прокуратури: Стешенко В.Є., посвідчення № 075793 від 01.03.2023

від позивача-1: Савченко І.Г., посадова інструкція

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача-1: Колодій А.О., довіреність № 4 від 21.06.2023

від відповідача-2: не з`явився

Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Запорізької міської ради (позивач-1) та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (позивач-2) до комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ (відповідача-2), в якій прокурор просить (з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмета позову):

1) Визнати недійсним договір про закупівлю товару № 46/ЕЗ від 17.10.2017, укладений КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів та ТОВ Ріф Січ.

2) Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ на користь комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів 709200,00 грн., а з комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів одержані ним за рішенням суду 709200,00 грн. стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

3) Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, в сумі 16006,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 справу № 908/2122/23 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 11.07.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі №908/2122/23, присвоєно справі номер провадження 18/121/23, призначено підготовче судове засідання на 27.07.2023. Ухвалою від 27.07.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 27.09.2023. Ухвалою від 27.09.2023 підготовче провадження закрито; призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 01.11.2023.

В судовому засіданні 01.11.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Присутній у судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсними рішення тендерного комітету комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів, оформлене протоколом засідання тендерного комітету №176 від 06.10.2017 та договору №46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017, укладеного КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів та ТОВ Ріф Січ. Встановлено, що рішенням адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.11.2020 № 54/41-р/к товариство з обмеженою відповідальністю Ріф Січ притягнуто до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення тендера (торгів). За доводами прокурора, з огляду на невідповідність ТОВ Ріф Січ вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», рішення тендерного комітету комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів, яке оформлене протоколом засідання тендерного комітету від 06.10.2017 № 176 прийняте з порушенням вимог Закону. Як наслідок, договір №46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017 щодо закупівлі нафти і дистилятів (Бензин А-92) укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ Ріф Січ на підставі ст. 203, 215 ЦК України. Враховуючи, що договір під час його дії є виконаним відповідачем-1 в частині сплати на користь відповідача-2 грошових коштів в сумі 709200,00 грн., зазначені бюджетні кошти підлягають стягненню в дохід держави. Посилаючись на приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст.ст. 1, 3, 7, 36 Закону України Про публічні закупівлі, ст. ст. 1, 4 - 7 Закону України Про захист економічної конкуренції, ст.ст. 16, 202, 203, 215, 228, 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 1 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, прокурор просив позов задовольнити.

Представник позивача-1 у судовому засіданні позовні вимоги прокурора підтримав в повному обсязі.

Від позивача-2 19.06.2023 надійшли пояснення, в яких він позовні вимоги прокурора підтримав в повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи без участі його представників. Представник позивача-2 у судове засідання не з`явився. Клопотання позивача-2 про розгляд справи без його участі судом задоволено.

Від відповідача-1 26.07.2023 надійшов відзив, в якому він проти задоволення позову не заперечив та вказав, що за наявності факту умисних антиконкурентних дій відовідача-2, які встановлені рішенням суду і не підлягають доказуванню при вирішенні даного спору, наявні підстави для визнання недійсним договору про закупівлю товару від 17.10.20017 № 46/ЕЗ, а також повернення одержаних за договором коштів в дохід держави.

Від відповідача-2 представник у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Направлені на адресу відповідача-2 копії ухвал суду від 11.07.2023, від 27.07.2023 та від 27.09.2023 повернулись до суду з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, містяться відомості про місцезнаходження.

Судом перевірено адресу відповідача-2 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з`ясовано, що місцезнаходженням товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ є: проспект Маяковського, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035, і саме на вказану адресу направлялись ухвали суду.

Статтею 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Враховуючи повернення до суду поштового відправлення з ухвалами з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою, ухвали господарського суду вважаються врученими відповідачу-2.

Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 ГПК України).

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду у даній справі відповідачем-2 та повернення їх до суду з відповідною відміткою є наслідком дій /бездіяльності відповідача-2 щодо їх належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею (в тому числі внесення актуальних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що забезпечує вручення офіційної кореспонденції та обізнаність з її змістом).

Отже, судом вжито необхідних та достатніх заходів для повідомлення відповідача-2 про відкриття провадження у справі № 908/2122/23 та розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідачі могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України Про доступ до судових рішень № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відзив на адресу суду від відповідача-2 не надійшов ані у встановлений в ухвалі суду від 11.07.2023 у справі № 908/2122/23 процесуальний строк для подачі відзиву, ані пізніше. Будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача-2 також не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, позивача-1 та відповідача-1, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсними рішення тендерного комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (Замовник, відповідач-1 у справі), оформленого протоколом засідання тендерного комітету від 06.10.2017 № 176, та договору про закупівлю товару від 17.10.2017 № 46/ЕЗ щодо закупівлі нафти і дистилятів (Бензин А-92), укладеного комунальним підприємством «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ріф Січ» (Учасник, відповідач-2 у справі), як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «Ріф Січ», та застосування наслідків недійсності.

Комунальним підприємством «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» 12.09.2017 в електронній системі публічних закупівель «РroZorro» розпочато процедуру відкритих торгів щодо закупівлі Бензину А-92 (код ДК 021:2015: 09130000-9 Нафта і дистиляти) за державні кошти (ідентифікатор закупівлі UA-2017-09-12-000880-а). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 710700,00 грн.

Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у вказаних відкритих торгах прийняли три суб`єкти господарювання ТОВ «Ріф Січ», ТОВ «Оліо Транс» та ТОВ «ТЕХОЙЛ ТК». Тендерну пропозицію ТОВ «АРНІ-2010» відхилено у зв`язку з невідповідністю наданих учасником документів тендерній документації. Критерієм вибору переможця була ціна.

Протоколом засідання тендерного комітету комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» від 06.10.2017 № 176 прийнято рішення визначити ТОВ «Ріф Січ» переможцем у процедурі відкритих торгів на закупівлю товару: Нафта і дистилятори за кодом CPV ДК 021:2015-09130000-9 (Бензин А-92).

Електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.

Як наслідок, комунальним підприємством «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (Замовник, відповідач-1 у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ріф Січ» (Постачальник, відповідач-2 у справі) 17.10.2017 укладений договір про закупівлю товару № 46/ЕЗ щодо закупівлі нафти і дистилятів (Бензин А-92) (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується до 31.10.2017 поставити Замовнику товар, зазначений в п. 1.2 Договору та Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити такий товар.

Ціна цього Договору складає 709200,00 грн. з ПДВ (п. 3.2 Договору).

Джерелами фінансування визначено бюджетні кошти (розділ 4 Договору).

Пунктом 10.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до виконання сторонами всіх зобов`язань.

Договір № 46/ЕЗ від 17.10.2017 виконаний обома сторонами в повному обсязі.

Відповідно до інформації, наданої Управлінням Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області у листі від 28.04.2023 № 02-31-06/595, на виконання договору про закупівлю товару № 46/ЕЗ від 17.10.2017 КП «ЕЛУАШ» () на користь ТОВ «Ріф Січ» () проведено оплату наступними платежами:

- 31.10.12017: платіжне доручення від 23.10.2017 № 773 на суму 238882,20 грн., платіжне доручення від 23.10.2017 № 774 на суму 238882,20 грн.;

- 07.11.2017: платіжне доручення від 02.11.2017 № 801 на суму 115245,00 грн., платіжне доручення від 02.11.2017 № 802 на суму 116190,60 грн.

Таким чином, відповідачем-1 за Договором № 46/ЕЗ від 17.10.2017 на рахунок ТОВ «Ріф Січ» перераховано кошти у загальній сумі 709200,00 грн.

В подальшому Рішенням адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.11.2020 № 54/41-р/к (справа № 54/32-20) товариство з обмеженою відповідальністю «Ріф Січ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 35450246) та товариство з обмеженою відповідальністю «Оліо Транс» (ідентифікаційний код юридичної особи: 40383219) визнано винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 6 та пунктом 1 статті 50, Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, зокрема, при участі у вищезазначеній процедурі закупівлі з ідентифікатором UA-2017-03-02-000880-а (п. 22 резолютивної частини рішення).

Під час розгляду адміністративною колегією Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи №54/32-20 встановлено факт узгоджених дій ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» під час участі у торгах.

Відповідно до п. 289 Розділу 4 (установлені Відділенням факти) цього Рішення антиконкурентні узгоджені дії під час підготовки та участі у вказаних торгах підтверджуються таким:

- наявність сталих господарських відносин між Відповідачами, єдність інтересів;

- надання фінансової допомоги;

- використання однієї електронної поштової скриньки;

- використання однакових засобів зв`язку;

- фактичне розташування Відповідачів за однаковими адресами;

- використання одного електронного майданчика та однієї ІР-адреси;

- забезпечення ТОВ «Ріф Січ» участі у Торгах ТОВ «Оліо Транс»;

- технічна участь у Торгах одного із Відповідачів для забезпечення перемоги іншим відповідачем;

- схожості дій ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» при визначенні вартості предметів закупівель;

- схожості в оформленні Відповідачами конкурсної документації;

- наявність спільних унікальних особливостей властивостей файлів, завантажених Відповідачами в електронну систему закупівель, не можуть бути випадковим збігом обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, а свідчить про узгодження (координацію) Відповідачами своєї поведінки при підготовці до участі та участі у Торгах 1-36, зокрема, про обмін інформацією.

Адміністративна колегія Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 24.11.2020 № 54/41-р/к у справі №54/32-20 (п.п. 290-292) дійшла висновку, що ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» під час підготовки документації в Торгах 1-36 діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель та за Законом України «Про публічні закупівлі». Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результати проведення Торгів 1-36, порушивши право Замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції». Поведінку ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» визнано такою, що становить порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до пункту 1 статті 50, пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Вказаним рішенням адміністративної колегії АМКУ на ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» накладені штрафи за виявлені порушення.

За результатами оскарження Рішення адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.11.2020 № 54/41-р/к у справі № 54/32-20, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2021 у справі № 904/2881/21 відмовлено в задоволенні позовів ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення. В рішенні зазначено, що здійснений судом аналіз та оцінка поведінки позивачів у зазначених закупівлях дозволяє дійти висновку про наявність сталих господарських відносин між товариствами, єдності їх інтересів, наданні фінансової допомоги, використанні однієї електронної поштової скриньки, використанні однакових засобів зв`язку, фактичному розташуванні товариств за однаковими адресами, використанні одного електронного майданчика та однієї ІР-адреси, забезпеченні ТОВ «Ріф Січ» участі у торгах ТОВ «Оліо Транс», технічній участі у торгах одного із товариств для забезпечення перемоги іншому, схожості дій ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» при визначенні вартості предметів закупівель, схожості в оформленні товариствами конкурсної документації, наявності спільних унікальних особливостей властивостей файлів, завантаженій товариствами в електронну систему закупівель. Викладене свідчить про відсутність наміру учасників перемогти у закупівлях, оскільки навіть у разі їх кращих пропозицій під час торгів, його пропозиції були б відхилені замовником через невідповідність вимогам тендерної документації. За наслідком дослідження оскаржуваного рішення адміністративної колегії суд дійшов висновку, що виявлені адміністративною колегією порушення не можуть бути випадковими, а відтак підтверджують факт узгодження учасниками торгів своїх дій, які є антиконкурентними. За таких обставин суд погодився з рішенням адміністративної колегії про узгодженість поведінки учасників, які призвели до спотворення результатів торгів під час підготовки та участі в закупівлях 1-36, що свідчить, у свою чергу, про вчинення позивачем порушення, передбаченого пунктом першим статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначеного пунктом 4 частини другої статті 6 цього Закону.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 у справі №904/2881/21 апеляційні скарги ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2021 у справі № 904/2881/21 залишені без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Як стверджує прокурор, очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері є вчинення ТОВ «Ріф Січ» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, що призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Нездійснення протягом тривалого часу Запорізькою міською радою та Східним офісом Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, як органів, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, захисту порушених інтересів держави та територіальної громади міста Запоріжжя стало підставою для звернення до суду прокурора з даним позовом.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно частити 3 даної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, за виключенням державних компаній.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.

Статтею 4 цього Закону визначено основні принципи місцевого самоврядування, серед яких, зокрема, поєднання місцевих і державних інтересів.

До виключних повноважень обласних рад належить, у тому числі й розгляд прогнозів відповідно районних, обласних бюджетів, затвердження таких бюджетів, внесення змін до них, затвердження звітів про їх виконання, розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання відповідного бюджету (п. 17 ч. 1 ст. 43 вказаного Закону).

Відповідно до п. 1.1 Статуту комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів, затвердженого рішенням міської ради від 17.03.2023 №54 (далі - Статут) комунальне підприємство Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів створене на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради народних депутатів від 16.05.1991 № 193, згідно з чинним законодавством України. Підприємство є правонаступником Державного комунального експлуатаційного лінійного управління автомобільних шляхів.

Пунктами 1.4, 1.5 Статуту визначено, що власником підприємства є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. У своїй діяльності підприємством керується цим Статутом, нормативно-правовими актами державних органів, органів місцевого самоврядування та чинним законодавством України.

Пунктом 5.2 Статуту визначено, що джерелами формування майна Підприємства є майно та кошти, передані Власником (внески Власника); кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; безоплатні та благодійні внески, пожертвування організацій, підприємств і громадян; інші джерела, не заборонені чинним законодавством.

Таким чином, органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є Запорізька міська рада, як орган місцевого самоврядування, якому підпорядковується відповідна сторона оспорюваного договору, а також, беручи до уваги здійснення міською радою виключних повноважень щодо затвердження міського бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ст. 2 цього Закону).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. 1, 3 п. 3 Положення).

Згідно із пп. 20 п. 6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до п. 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Запорізької області здійснює Східний офіс Держаудислужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби та Положення про Східний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 № 23.

Так, відповідно до п. 3 Положення № 23 основним завданням Східного офісу Держаудитслужби є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Кіровоградської областей, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

Згідно з пп. 18 п. 6 зазначеного Положення Східний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до ст. 4, 45 ГПК України сторонами у господарському процесі виступають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Таким чином, саме Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Запорізької області.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі №909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах.

У п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено висновок щодо застосування ст. 23 Закону України Про прокуратуру у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Аналогічна правова позиція висловлювалась неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17.

З матеріалів справи вбачається, що Запорізька міська рада та Східний офіс Держаудитслужби уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, але такого захисту фактично не здійснювали.

Вознесенівською окружною прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області на виконання вимог, установлених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листами від 06.02.2023 № 52-103-1315вих-23 та від 29.03.2023 №52/103-3115вих-23 повідомлено Запорізьку міську раду про існування порушення інтересів держави від укладення договору за наслідками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ Ріф Січ. Зазначеними листами витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

У відповідь Департамент муніципального управління Запорізької міської ради листом від 20.04.2023 № 306/03-17 повідомив прокурора, що Запорізькою міською радою заходи претензійно-позовного характеру щодо визнання недійсними рішення тендерного комітету КП ЕЛУАШ, оформленого протоколом розгляду тендерних пропозицій щодо процедури відкритих торгів на закупівлю товару № 176 від 06.10.2017 та договору № 46/ЕЗ від 17.10.2017 не вживались.

Також, Запорізькою обласною прокуратурою у порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру 30.01.2023 на адресу Східного офісу Держаудитслужби та Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області скеровано лист за № 15/2-57вих-23 щодо вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.

Листом Східного офісу Держаудитслужби від 06.02.2023 № 040431-18/875-2023 повідомлено, що лист обласної прокуратури від 30.01.2023 № 15/2-57вих-23 скеровано до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.

Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області листом від 24.02.2023 № 040831-17/611-2023 повідомило прокурора, що органами державного фінансового контролю заходи реагування шляхом пред`явлення позову до суду не вживались та не плануються.

Таким чином, Східним офісом Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області належних заходів щодо захисту інтересів держави з метою визнання договору недійсним та стягнення коштів до державного бюджету не вжито, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень.

У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок, згідно з яким прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після одержання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Зважаючи на нездійснення Запорізькою міською радою та Східним офісом Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області заходів для звернення до суду та враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави, а також визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов до висновку, що прокурор обґрунтовано, у межах своїх повноважень, звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд визнав, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Абзацами 1-3 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.

У пункті 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними наголошено, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

Частиною 3 ст. 5 ГК України регламентовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 викладено правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 203 указаного Кодексу.

Верховний Суд відзначив, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому, вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17 від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15 тощо.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому ч. 5 ст. 13 ЦК України, якою регламентовано цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України Про захист економічної конкуренції визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтями 1, 4 цього Закону визначено, що конкуренція - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренція та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.

За визначенням п. 4 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 цього Закону).

Разом із тим Закон України Про публічні закупівлі (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові та економічні засади здійснення закупівель послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.

Крім того, тендер (торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі) (п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону).

Тому, оголошуючи проведення відкритих торгів, комунальне підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів мало на меті не просто задовольнити потребу в придбанні дизельного палива, а здійснити його придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендера.

Розглядаючи справу № 910/114/19 про визнання недійсним договору про закупівлю як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, Верховний Суд в п.п. 32, 33 своєї постанови від 10.06.2021 вказав, що визначене положеннями Закону України Про публічні закупівлі спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог.

Обставини вчинення ТОВ «Ріф Січ» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі комунальним підприємством Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів дизельного палива, підтверджуються Рішенням адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.11.2020 № 54/41-р/к (справа № 54/32-20).

Таким чином, орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТОВ «Ріф Січ», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Законність вказаного рішення підтверджена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2021 у справі № 904/2881/21, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 у цій справі, а тому в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не потребує доказування.

Невід`ємною умовою ефективного функціонування економічної системи в Україні є розвиток якісного конкурентного середовища - результату й сукупності умов взаємодії усіх суб`єктів ринку за відповідного рівня економічного змагання й можливості впливу окремих економічних агентів на загальноринкову ситуацію.

Вільне змагання суб`єктів господарювання забезпечує встановлення цін на рівні, що приводить до оптимального розподілу суспільних ресурсів, сприяє підвищенню рівня організації господарської діяльності та здійсненню науково-технічного прогресу.

Ефективна економіка своєю чергою забезпечує високу та динамічну продуктивність капіталу як інвестиційну складову та результативність праці як соціальну складову, що є запорукою зростання загального добробуту.

Порушення ТОВ «Ріф Січ» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів тендера, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України Про публічні закупівлі, нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Дії ТОВ «Ріф Січ» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Враховуючи зазначене, у діях ТОВ «Ріф Січ» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору.

Таким чином, завідомо суперечлива мета дій ТОВ «Ріф Січ» полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України Про публічні закупівлі обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

В силу положень наведеного, рішення, оформлене протоколом тендерного комітету комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів №176 від 06.10.2017, яким ТОВ «Ріф Січ» визнано переможцем та вирішено укласти з ним договір про закупівлю, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, водночас воно вичерпало свою дію виконанням шляхом укладення договору про закупівлю товару з переможцем ТОВ «Ріф Січ», який виконано сторонами.

Верховним Судом при розгляді справи № 910/4564/21 у постанові від 28.06.2023 зазначено, що торги є правочином. Якщо вони завершуються оформленням договору купівлі-продажу, то оскаржити можна договір, а вимоги про визнання недійсним торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону не є належними та ефективними способами захисту. Саме по собі визнання недійсним рішення тендерного комітету про визнання переможця відкритих торгів, яке вже реалізоване та вичерпувало свою дію виконанням, не призведе до поновлення майнових інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.

Норму аналогічного змісту містить ч. 1 ст. 41 вказаного Закону.

Обставини несумісності поведінки ТОВ «Ріф Січ» під час участі в тендері з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель є доведеними.

Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення, оформленого протоколом, не може мати правомірного наслідку - укладення договору.

З урахування наведеного, суд дійшов висновку, що договір № 46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017, укладений за підсумками відкритих торгів, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «Ріф Січ», на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Щодо застосування наслідків недійсності договору № 46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017 суд зазначає наступне.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених в ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.

Договір №46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017 оспорюється з підстав його невідповідності вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме у зв`язку з невідповідністю інтересам держави та суспільства за наявності умислу ТОВ «Ріф Січ».

Однак, незважаючи на притягнення ТОВ «Ріф Січ» до відповідальності у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного з ним договору № 46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017 залишаються не усунутими.

Цивільний кодекс України встановлює особливі правові наслідки такої недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у оді сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного рішенням суду стягується в дохід держави.

Замовником та однією стороною оспорюваного договору є комунальне підприємство Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (відповідач-1).

При цьому, на момент проведення процедури відкритих торгів та укладенні договору відповідач-1 не знав і не міг дізнатись, що ТОВ «Ріф Січ» та ТОВ «Оліо Транс» під час підготовки документації в процедурі закупівлі діяли несамостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою.

Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «Ріф Січ», як сторони оспорюваного договору, одержані ним 709200,00 грн. за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані ним за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету затверджено перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Зокрема, Держаудитслужбою здійснюється контроль за правильністю та своєчасністю надходження доходів до бюджету за кодом класифікації 24060300 Інші надходження.

Таким чином, оскільки вимога прокурора про визнання договору недійсним поєднана із вимогою про застосування наслідків недійсного правочину, а тому є належним способом захисту порушеного права, суд визнав її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а саме: вищевказані кошти повинні бути повернуті КП Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів, а отримані ним за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

Щодо позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 258 ЦК України не встановлює спеціальної позовної давності до вимог про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 136/277/18, від 10.07.2019 у справі № 321/1702/16-ц.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ч. 1 ст. 261 ЦК України, в поєднанні із загальним правилом, встановленим ст. ст. 13, 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, вказує, що відповідач має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, у цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, у результаті яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх учинив.

Такий правовий висновок щодо застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України в подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постановах від 24.07.2019 у справі №521/14384/16-ц, від 02.07.2019 у справі № 925/271/18.

Про факт вчинення відповідачем-2 антиконкурентних узгоджених дій у вигляді спотворення результатів тендера, проведеного відповідачем-1, стало відомо з Рішення адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.11.2020 № 54/41-р/к (справа № 54/32-20).

Отже, про порушення проведеним тендером та укладеним за його результатами договором інтересів держави та суспільства з умислу відповідача-2 та про особу, яка його вчинила, позивачі та прокурор могли довідатися 24.11.2020 і з цього дня розпочався перебіг позовної давності.

Прокурор звернувся з даним позовом до суду 27.06.2023, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду на позовній заяві. Таким чином, позовна давність для звернення до суду з вимогами про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності не пропущена.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Відповідач-2 не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України, визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про наявність підстав для звільнення його від обов`язку повернути безпідставно набуті кошти, не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача-2, оскільки спір виник внаслідок його неправомірної поведінки, шляхом стягнення на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області, якою сплачено судовий збір.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір. Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмета позову, судом розглянуто позовні вимоги: майнового характеру (стягнення 709200,00 грн.), за розгляд якої належить до сплати 1,5 відсотки, що складає 10638,00 грн., а також немайнового характеру, за розгляд якої належить до сплати 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на 2023 рік визначено в сумі 2684,00 грн. Всього судові витрати на сплату судового збору становлять 13322,00 грн.

Згідно наданої до позову платіжної інструкції № 1347 від 15.06.2023 прокурором сплачено 16006,00 грн. судового збору, отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 2684,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, сума зайво сплаченого Запорізькою обласною прокуратурою судового збору в розмірі 2684,00 грн. підлягає поверненню Запорізькій обласній прокуратурі з державного бюджету, за наявності відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір №46/ЕЗ про закупівлю товару від 17.10.2017, укладений комунальним підприємством Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів та товариством з обмеженою відповідальністю Ріф Січ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ (проспект Маяковського, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035; ідентифікаційний код 35450246) на користь комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (вул. Волгоградська, буд. 23, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 03345018) 709200,00 грн. (сімсот дев`ять тисяч двісті грн. 00 коп.), а з комунального підприємства Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів (вул. Волгоградська, буд. 23, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 03345018) одержані ним за рішенням суду 709200,00 грн. (сімсот дев`ять тисяч двісті грн. 00 коп.) стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2, м.Дніпро, 49101; ідентифікаційний код 40477689). Видати наказ.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Ріф Січ (проспект Маяковського, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035; ідентифікаційний код 35450246) на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області (вул. Залізнична, буд. 17, м. Запоріжжя, 69002; ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок UA0000271, відкритий в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 28000) кошти, витрачені у 2023 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 13322,00 грн. (тринадцять тисяч триста двадцять дві грн. 00 коп.). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України та інтенсивними ракетними та артилерійськими обстрілами м. Запоріжжя, що загрожувало життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду в умовах збройної агресії проти України, а також знаходженням судді Левкут В.В. у відпустці з 04.11.2023 по 19.11.2023, повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 21.11.2023.

Суддя В.В. Левкут