ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. Справа№ 41/207

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торговий дім "Ресурси"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2023

у справі №41/207 (суддя Головіна К. І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой мандарин Ойл"

до Акціонерного товариства "К.Енерго"

за участю третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (третя особа - 1),

Дочірнє підприємство "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" (третя особа - 2),

про виконання зобов`язання в натурі,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (далі - ТОВ "Торговий дім "Ресурси", заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою, в якій просило замінити в господарській справі №41/207 (виконавче провадження НОМЕР_1) боржника - Акціонерне товариство "К.Енерго" (далі - АТ "К.Енерго", боржник) на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" (далі - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", Товариство).

Заява обґрунтована тим, що ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", створене шляхом виділу з відповідача після ухвалення рішення у даній справі, є субсидіарним боржником за зобов`язаннями АТ "К.Енерго", та є його правонаступником навіть після припинення основного боржника (особи, з якої здійснено виділ - АТ "К.Енерго");

за наявності субсидіарного боржника зобов`язання щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі №41/207 не припиняються та покладаються на ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", як субсидіарного боржника, яке було утворене внаслідок виділу з АТ "К.Енерго";

якщо виділ новоствореної юридичної особи з основного боржника відбувся після ухвалення судового рішення щодо зобов`язань основного боржника, то для заміни боржника немає значення передання чи непередання за розподільчим балансом зобов`язань, що випливають із такого судового рішення;

процесуальне правонаступництво на стадії виконання судового рішення є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва, у зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних доказів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення і перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника;

постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2023 у справі №41/207 встановлено та підтверджено, що ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником АТ "К.Енерго";

заборгованість за рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі №41/207 не погашена, рішення не виконано, а тому є законодавчо визначені підстави для заміни у виконавчому провадженні НОМЕР_1 АТ "К.Енерго" на ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі";

перехід чи неперехід зобов`язань за рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі №41/207 по розподільчому балансу не впливає на відповідальність ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", як новоствореної юридичної особи шляхом виділу, як правонаступника АТ "К.Енерго", а лише має значення для визначення виду відповідальності (при встановленні, хто виступає основним боржником, а хто субсидіарним) та не виключає наявності підстав для заміни боржника АТ "К.Енерго" на ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" у зв`язку з ліквідацією АТ "К.Енерго" у процедурі банкрутства;

застосування ТОВ "Торговий дім "Ресурси", як кредитором, іншого способу захисту своїх прав та стягнення заборгованості з АТ "К.Енерго", аніж заміна останнього, як боржника у виконавчому провадженні, у даній ситуації є неможливим. Інший спосіб захисту не відповідає висновку, викладеному у пункті 6.14. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14;

внесення 14.04.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису №096003414 про припинення АТ "К.Енерго" за відсутності погашення заборгованості не впливає на заміну останнього субсидіарним боржником та не є перешкодою у задоволенні даної заяви;

фактична заміна боржника у зобов`язанні відбулася в силу статусу ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", як субсидіарного боржника;

подання даної заяви обумовлено необхідністю забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання правонаступником боржника - субсидіарним боржником;

виділ правонаступника ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" із боржника (АТ "К.Енерго") вчинено з метою невиконання судового рішення, яке було ухвалено до виділу юридичної особи з відповідача, та ухилення від погашення боргів, шляхом передання активів новоствореній юридичній особі (ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі") та залишення АТ "К.Енерго" переважну більшість боргів;

нездійсненням заміни боржника безпідставно створюється перешкода не тільки для отримання коштів заявником, а й державою в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тим самим порушуються публічні інтереси держави Україна, оскільки частина коштів має бути сплачена через ПАТ "Банк Столиця" на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, тобто державі Україна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у задоволенні заяви ТОВ "Торговий дім "Ресурси" про заміну боржника у виконавчому провадженні відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що внаслідок виділу зберігається і юридична особа, з якої було здійснено виділ, і створюється нова юридична особа, тому законодавець установив правило про взаємну субсидіарну відповідальність зазначених юридичних осіб за всіма зобов`язаннями, боржником за якими була юридична особа, з якої здійснено виділ, та які існували перед виділом; у розумінні положень цивільного законодавства суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додаткового (субсидіарного) боржника; субсидіарна відповідальність настає тоді, коли у зобов`язанні беруть участь двоє боржників, один з яких основний, інший - додатковий (субсидіарний); враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які сформульовані в постанові від 16.06.2020 у справі №922/4519/14, та як встановлено у постанові Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 41/207, ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі" утворено шляхом виділу з АТ "К.Енерго" і тому несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями останнього перед заявником, що виникли до виділу ПрАТ ДТЕК "Київські електромережі", а відтак боржниками у виконавчому провадженні є АТ "К.Енерго", як основний боржник, та ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", як субсидіарний боржник; однак даною заявою ТОВ "Торговий дім "Ресурси" фактично просить визначити ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі" основним, а не субсидіарним боржником.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Торговий дім "Ресурси" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі №41/207 та постановити ухвалу про задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, а саме замінити у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 вибувшого боржника - АТ "К.Енерго", на його правонаступника - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі".

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарським судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи у зв`язку з чим оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування скарги апелянт наводить такі аргументи:

оскільки основний боржник (АТ "К.Енерго") був припинений, тому субсидіарний боржник (ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі") є його правонаступником, а відтак ТОВ "Торговий дім "Ресурси" має право замінити припиненого боржника на його правонаступника в силу приписів статей 109, 619 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

у зв`язку з припиненням основного боржника, залишається субсидіарний боржник, який має виступати стороною виконавчого провадження, що було відкрито відносно АТ "К.Енерго";

враховуючи припинення АТ "К.Енерго", немає значення вид відповідальності кожного з боржників (основна чи субсидіарна);

в оскаржуваній ухвалі у порушення частин 3, 4 статті 238 ГПК України суд не зазначив стислий виклад позиції заявника, не надав мотивованої оцінки аргументам останнього, не надав мотивованої оцінки відхилення аргументів ТОВ "Торговий дім "Ресурси", а також не вказав жодної норми права, яка б забороняла заміну у виконавчому провадженні боржника, який припинив свою діяльність шляхом ліквідації у процедурі банкрутства на іншого діючого боржника, який є правонаступником та субсидіарним боржником;

наявні у матеріалах справи №41/207 докази у їх сукупності підтверджують факт переходу до ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" зобов`язань АТ "К.Енерго" за рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у цій справі, та як наслідок, зобов`язання останнього у виконавчому провадженні НОМЕР_1 перед ТОВ "Торговий дім "Ресурси", що є підставою для заміни вибувшого боржника (АТ "К.Енерго") на правонаступника - субсидіарного боржника (ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі");

неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин статей 109, 619 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" призвело до постановлення незаконної ухвали, яка є предметом перегляду в апеляційному порядку;

місцевий господарський суд безпідставно послався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №922/817/18, від 14.12.2020 у справі №15/148-10-4045, від 02.04.2021 у справі №34/16, від 21.05.2021 у справі №922/1995/17, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними до спірних правовідносин у справі №41/207, натомість не врахував висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 12.07.2023 у справі №41/207 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14, чим порушив приписи статті 236 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "Ресурси" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г., суддів Ткаченка Б.О., Суліма В.В.

Службовою запискою секретаря судової палати та розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на довготривалому лікарняному з 28.08.2023 по 15.09.2023, призначено повторний автоматизований розподіл справи №41/207.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2023 апеляційну скаргу у справі № 41/207 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №41/207 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Торговий дім "Ресурси" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі №41/207 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

18.09.2023 матеріали справи №41/207 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Торговий дім "Ресурси" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі №41/207 та призначено її розгляд на 25.10.2023; учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 16.10.2023.

19.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просило залишити апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім "Ресурси" без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Разом із цим колегія суддів не бере до уваги доводи, викладені у відзиві ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" на апеляційну скаргу, оскільки, виходячи зі змісту статей 41, 42, 263 ГПК України, виключно учасники справи (сторони та треті особи в позовному провадженні) мають право подавати заяви та клопотання, зокрема відзив на апеляційну скаргу, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З матеріалів справи №41/207 не вбачається залучення судами ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" до участі в цій справі, що виключає набуття останнім статусу учасника справи, відповідно відсутні процесуальні підстави для врахування будь-яких його заперечень проти апеляційної скарги ТОВ "Торговий дім "Ресурси".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у розгляді справи № 41/207 оголошено перерву до 08.11.2023.

06.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла відповідь на відзив ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", в якій ТОВ "Торговий дім "Ресурси" просить задовольнити його заяву з мотивів, викладених в заяві про заміну боржника у виконавчому провадженні та в апеляційній скарзі, додатково наголошуючи, що з огляду на висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 12.07.2023 у межах даної справи, у розумінні статті 334 ГПК України, у випадку вибуття (ліквідації) основного боржника (АТ "К.Енерго"), останній підлягає заміні на субсидіарного боржника (ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі") у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

У судове засідання 08.11.2023 позивач та третя особа-2 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про поважність причин нез`явлення в судове засідання суд не повідомляли.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами частини 1, пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З метою повідомлення ТОВ "Торговий дім "Ресурси" про розгляд апеляційної скарги копії ухвал суду від 25.09.2023 та від 25.10.2023 були доставлені до його електронної скриньки.

З метою повідомлення позивача про розгляд апеляційної скарги копії ухвал суду від 25.09.2023 та від 25.10.2023 були надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення на його адресу місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак поштові конверти з копіями зазначених ухвал були повернуті підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення позивачу у зв`язку з відсутністю останнього за адресою місцезнаходження.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, третя особа-2 припинена.

Разом із цим, місцезнаходження Дочірнього підприємства "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" (далі - ДП "Стальінвест") та самого Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" (далі - ТОВ "Стальінвест") знаходиться на тимчасово окупованій території України - місто Донецьк.

За положеннями пункту 21 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Відповідно до частини 1 статті 121 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

У зв`язку з цим на офіційному вебпорталі Північного апеляційного господарського суду розміщено відповідне оголошення: https://nag.court.gov.ua/sud4873/inshe/povidomlennya/14865

81/.

Таким чином, апеляційний суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення учасників справи №41/207 про розгляд апеляційної скарги й вони вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також колегія суддів зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості знайомитись із відповідними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) з огляду на приписи частини 1 статті 9 ГПК України, частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що останній про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції не повідомляв та не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення заяви у даній справі без заслуховування додаткових пояснень зазначеного учасника справи, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд заяви без участі вказаної особи.

У судовому засіданні 08.11.2023 представник ТОВ "Торговий дім "Ресурси" підтримав вимоги заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

08.11.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 255 ГПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у заміні сторони виконавчого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" (далі - ТОВ "Золотой Мандарин Ойл") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" (далі - АЕК "Київенерго") про виконання зобов`язання в натурі, зокрема, щодо повернення позивачу мазуту марки М-100 в кількості 40 990, 759 т та мазуту марки М-100 в кількості 33 848, 313 т.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням АЕК "Київенерго" зобов`язань щодо повернення позивачу вищезазначеного товару, переданого останнім на зберігання відповідачу.

17.04.2009 року, ТОВ "Торговий дім "Ресурси" та ДП "Стальінвест", керуючись статтею 26 ГПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи по суті), через канцелярію суду, як треті особи із самостійними вимогами на предмет спору, звернулись з позовними заявами до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2009 у справі №41/207 позовні заяви ТОВ "Торговий дім "Ресурси" та ДП "Стальінвест" прийняті до розгляду, та залучено останніх до участі у справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі №41/207 позовні вимоги ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" були задоволені частково, зобов`язано АЕК "Київенерго" повернути зі зберігання на користь позивача мазут марки М-100 загальною кількістю 24627,097 т заставною вартістю 54 179 613,40 грн, що знаходиться на зберіганні на "Теплоелектроцентраль №5 Київенерго" АЕК "Київенерго", в іншій частині позовних вимог відмовлено; позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Ресурси" задоволено, зобов`язано АЕК "Київенерго" повернути в натурі на користь ТОВ "Торговий дім "Ресурси" мазут марки М-100 загальною кількістю 25381,67 т заставною вартістю 55 839 674,00 грн, що знаходиться на зберіганні на "Теплоелектроцентраль №6 Київенерго" АЕК "Київенерго"; позовні вимоги ДП "Стальінвест" задоволено, зобов`язано АЕК "Київенерго" повернути в натурі на користь ДП "Стальінвест" мазут марки М-100 у кількості 24830,305 т заставною вартістю 54 626 671,40 грн, що знаходиться на зберіганні: 16363,662 т на "Теплоелектроцентраль №5 Київенерго" АЕК "Київенерго" та 8466,643 т на "Теплоелектроцентраль №6 Київенерго" АЕК "Київенерго".

Також вказаним рішенням суду стягнуто з АЕК "Київенерго" на користь ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" 25500,00 грн державного мита та 38,83 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, на користь ТОВ "Торговий дім "Ресурси" 25500, 00 грн державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, на користь ДП "Стальінвест" 25 500,00 грн державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

06.05.2009 на виконання вказаного рішення суду видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2009 змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду від 21.04.2009 у справі №41/207, виконання зобов`язання в натурі замінено на стягнення, а саме стягнути з АЕК "Київенерго" на користь ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" 54 179 613, 40 грн вартості мазуту, стягнути на користь ТОВ "Торговий дім "Ресурси" 55 839 674,00 грн вартості мазуту, стягнути на користь ДП "Стальінвест" 54626671,00 грн вартості мазуту.

Цією ж ухвалою визнано такими, що втратили чинність накази Господарського суду міста Києва №41/207 від 06.05.2009 щодо виконання рішення в натурі (зобов`язального характеру).

13.05.2009 на виконання ухвали суду від 12.05.2009 про зміну способу та порядку виконання рішення від 21.04.2009 Господарським судом міста Києва був виданий наказ №41/207 про стягнення з АЕК "Київенерго" на користь ТОВ "ТД "Ресурси" 55 839 674,00 грн вартості мазуту.

27.07.2009 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (далі - Відділ ДВС) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.05.2009 у справі №41/207 про стягнення з АЕК "Київенерго" на користь ТОВ "ТД "Ресурси" 55 839 674,00 грн вартості мазуту.

На позачергових загальних зборах акціонерів ПАТ "Київенерго", результати яких оформлено протоколом від 13.11.2017 №3/2017, на виконання пункту 13 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо обов`язку вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання (ПАТ "Київенерго"), були вжиті заходи для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання та прийнято рішення про реорганізацію ПАТ "Київенерго" шляхом виділу з нього нового акціонерного товариства - оператора системи розподілу, а саме ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", статутний капітал якого становитиме 21 672 856 грн.

Загальними зборами акціонерів ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", які оформлено протоколом від 22.12.2017 №1/2017, було засноване нове акціонерне товариство - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі".

Крім того, позачерговими загальними зборами ПАТ "Київенерго", результати яких оформлено протоколом від 22.12.2017 №4/2017, прийнято рішення, яким затверджено розподільчий баланс між ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" та ПАТ "Київенерго" станом на 30.09.2017 та затверджено план виділу, що є додатком до вказаного рішення.

Пунктом 2.3 рішення від 22.12.2017 №4/2017 передбачено, що згідно з пунктом 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником ПАТ "Київенерго" в частині прав та обов`язків:

пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією;

за укладеними договорами про приєднання до електричних мереж;

за укладеними договорами спільного використання технологічних електричних мереж;

за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства;

за кредитними договорами, договорами застави, поруки, обумовленими провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами;

за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу;

за зобов`язаннями, пов`язаними з емісією, володінням цінними паперами та іншими зобов`язаннями, пов`язаними з власними або придбаними цінними паперами.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6 рішення від 22.12.2017 №4/2017 до моменту отримання ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" відповідних ліцензій та затвердження для нього відповідних тарифів діяльність, права та обов`язки (зобов`язання) у правовідносинах, визначених у пункті 2.3 цього рішення, здійснюватиме ПАТ "Київенерго", але в будь-якому разі не пізніше ніж до 11.12.2018 (з огляду на вимоги абзацу 14 пункту 13 розділу XVIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії").

За вказаним рішенням ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником ПАТ "Київенерго" також в частині прав та обов`язків (зобов`язань) у цивільних та господарських правовідносинах з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", які виникли або були набуті у період між датою, на яку складено розподільний баланс ПАТ "Київенерго" та датою фактичної передачі прав та обов`язків (зобов`язань) за актами приймання-передачі майна, майнових і немайнових прав та обов`язків (зобов`язань).

16.02.2018 проведено державну реєстрацію ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до якого внесено запис про рішення засновників (учасників) ПАТ "Київенерго" щодо виділу ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі".

Відповідно до пункту 2.3 статуту ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", затвердженого загальними зборами акціонерів ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (протокол від 22.12.2017 №1/2017) останнє є правонаступником ПАТ "Київенерго" в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільним балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії".

28.02.2018 був складений підсумковий (завершальний) розподільчий баланс ПАТ "Київенерго", яким визначено, в якій частині ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником.

Рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" від 29.11.2018 №1/2018 (пункт 2.1) погоджено підсумковий (завершальний) розподільчий баланс між ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" та ПАТ "Київенерго" станом на 28.02.2018 з метою врахування змін у складі (вибуття та набуття) майна та загальної вартості майна, змін у складі та структурі майнових прав та обов`язків (зобов`язань), що виникли у результаті здійснення ПАТ "Київенерго" діяльності з розподілу та постачання електричної енергії відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та які відображено в обліку відповідно до пунктів 2.7, 2.8 протоколу №4/2017 позачергових загальних зборів ПАТ "Київенерго" від 22.12.2017.

Постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС від 09.07.2019 НОМЕР_1 замінено назву боржника у виконавчому провадженні - з Акціонерного товариства "Київенерго" на Приватне акціонерне товариство "Київенерго".

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09.08.2019 відбулася державна реєстрація змін найменування боржника (відповідача) - з Акціонерного товариства "Київенерго" на АТ "К.Енерго".

Постановою головного державного виконавця Відділу ДВС від 05.09.2019 НОМЕР_1 змінено назву боржника з ПАТ "Київенерго" на ПАТ "К.Енерго".

Постановою головного державного виконавця Відділу ДВС від 04.10.2019 НОМЕР_1 змінено назву боржника з ПАТ "К.Енерго" на АТ "К.Енерго".

Відповідно до інформації, наявній в Автоматизовані системі виконавчого провадження, виконавче провадження НОМЕР_1 з 10.06.2021 зупинене.

Оскільки ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником АТ "К.Енерго", яке було припинено шляхом ліквідації, ТОВ "Торговий дім "Ресурси" звернулося до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні у порядку статті 334 ГПК України.

Оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності у судовому засіданні, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з ухвалою місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, а доводи скаржника вважає необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни сторони виконавчого провадження внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі частин 1-3, 5 статті 334 ГПК України, відповідно до яких у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження.

Стаття 52 ГПК України міститься в розділі І "Загальні положення" глави 4 "Учасники судового процесу" цього Кодексу, якими регламентуються загальні засади відносно кола учасників, сторін, третіх осіб судового провадження, осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, їх прав та обов`язків тощо. Натомість стаття 334 ГПК України міститься в розділі V "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах", що присвячений врегулюванню відносин, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень.

Отже, норми статті 334 ГПК України, що містять процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміють заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2020 у справі №916/617/17 зазначила, що, оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17).

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи-правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво на стадії виконання судового рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Воно є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення і перехід її прав та обов`язків до іншої особи-правонаступника (схожий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №922/817/18, від 14.12.2020 у справі №15/148-10-4045, від 02.04.2021 у справі №34/16, від 21.05.2021 у справі №922/1995/17).

За частиною 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 109 ЦК України передбачено виділ, як різновид створення юридичної особи, при якому припинення існуючої юридичної особи, з якої здійснюється виділ, не відбувається. Відповідно до частини 1 статті 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

За змістом частини 3 цієї статті юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

За відсутності відповідних законодавчих обмежень зміна виду відповідальності юридичної особи з основного боржника на субсидіарного за приписами статті 109 ЦК України відбувається також у разі, коли щодо юридичної особи, з якої був здійснений виділ, вирішено судовий спір як щодо єдиного чи основного боржника у зобов`язальних правовідносинах.

Таким чином, хоча при виділі юридична особа, з якої був здійснений виділ, не припиняється, юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, є правонаступником юридичної особи, з якої був здійснений виділ, за зобов`язаннями, які перейшли згідно з розподільчим балансом. Водночас юридична особа, з якої був здійснений виділ, та юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несуть у відношенні одна до одної додаткову (субсидіарну) відповідальність щодо зобов`язань, у яких вони не є основними боржниками після здійсненого виділу в силу вказівки закону, який регламентує процедуру виділу, а не виходячи із змісту матеріальних зобов`язальних правовідносин, які зумовлюють можливість пред`явлення кредитором вимоги до інших осіб, крім основного боржника (наприклад, субсидіарна відповідальність батьків (піклувальників) за шкоду, заподіяну неповнолітньою особою, встановлена договором поруки субсидіарна відповідальність поручителя тощо).

Статтею 619 ЦК України визначено право кредитора на отримання задоволення своєї вимоги як від основного, так і від субсидіарного боржника.

При цьому, враховуючи викладене вище, положення частини 2 цієї ж статті (до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника; якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність) підлягають застосуванню до тих обставин, коли на момент пред`явлення вимоги в матеріальному правовідношенні наявні одночасно й основний, і субсидіарний боржники.

В іншому ж випадку формальне дотримання положень частини 2 статті 619 ЦК України до випадку виникнення субсидіарного боржника за наслідками процедури виділу призводить до висновку про можливість повторного судового розгляду справи, спір у якій вже було вирішено судом у повному та належному складі сторін, зобов`язаних у матеріальних правовідносинах.

Разом з тим, передача основним боржником - стороною у виконавчому провадженні правонаступнику за наслідками реорганізації у спосіб виділу основної кількості прав, зокрема, нерухомого майна та залишення за собою лише зобов`язань, на що кредитор не впливає, може ускладнити виконання цих зобов`язань, зокрема, за рахунок відповідного нерухомого майна, тобто такий спосіб реорганізації може бути спрямований на ухилення основного боржника від виконання своїх зобов`язань.

Невиконання основним боржником у процесі виконавчого провадження судового рішення внаслідок, наприклад, недостатності коштів у такого боржника ускладнить реалізацію кредитором права на задоволення своєї вимоги від субсидіарного боржника.

Водночас забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності.

Виходячи з викладеного за аналогією закону у випадках, коли один (первісний) боржник у матеріальному правовідношенні замінюється двома боржниками, суд має замінити такого боржника як сторону виконавчого провадження двома боржниками (основним і субсидіарним боржниками).

Отже, після заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками - основним і субсидіарним - виконавчі дії з виконання рішення мають вчинятися щодо обох цих боржників.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №905/1956/15.

У даному випадку для встановлення факту правонаступництва визначальним чинником є перехід до нової юридичної особи як правонаступника за розподільчим балансом всіх або частини зобов`язань юридичної особи, з якої був здійснений виділ та щодо яких існує судове рішення і відповідне виконавче провадження.

Враховуючи наведене, визначальним чинником для заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками і відповідно визначення виду відповідальності (основної чи субсидіарної) є саме створення нової юридичної особи шляхом виділу з основного боржника з розподілом зобов`язань за розподільчим балансом між юридичною особою, з якої здійснено виділ, та новоствореною особою.

Аналогічні правові висновки щодо комплексного застосування положень статей 109, 619 ЦК України, статей 52, 334 ГПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" викладені у пунктах 6.8.-6.23. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14, правовідносини, у якій згідно з висновком Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформованим у постанові від 12.07.2023 у справі №41/207, є подібними до правовідносин у даній справі.

За частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Верховного Суду від 12.07.2023 при розгляді касаційної скарги ТОВ "Торговий дім "Ресурси" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2022 у справі №41/207 встановлено обставини:

1) створення нової юридичної особи (ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі") шляхом виділу з основного боржника (АТ "К.Енерго"), яке відбулося після ухвалення остаточного судового рішення щодо зобов`язань останнього, які виникли до завершення процедури виділу, зокрема, ухвала Господарського суду міста Києва від 12.05.2009 в справі №41/207 була постановлена та набрала законної сили, а виконавче провадження НОМЕР_1 за наказом від 13.05.2009 у цій справі було відкрито 27.07.2009, тобто задовго до виділу з основного боржника (АТ "К.Енерго") новоствореної юридичної особи - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі";

2) за змістом розшифровки активів і зобов`язань з розподільчого балансу юридичній особі, що утворилася внаслідок виділу (ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі"), не передавалися зобов`язання (кредиторська заборгованість) юридичної особи, з якої був здійснений виділ (АТ "К.Енерго"), які виникли перед стягувачем (ТОВ "Торговий дім Ресурси");

3) скаржником не спростовано той факт, що з розшифровки активів, зобов`язань та капіталу, що були передані до ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (додаток 2_П до підсумкового (завершального) розподільчого балансу), не вбачається передачі ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" зобов`язань за судовим рішенням у справі №41/207, тобто за правовідносинами, які були предметом розгляду в цій справі, та залишилися за АТ "К.Енерго", а тому не можуть вважатися такими, щодо яких неможливо точно встановити обов`язки особи після виділу.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" несе субсидіарну відповідальність (є субсидіарним боржником) за зобов`язаннями АТ "К.Енерго" (основного боржника) перед ТОВ "Торговий дім "Ресурси" (кредитором, стягувачем) за судовим рішенням у справі №41/207.

Створення юридичної особи шляхом виділу не виключає правонаступництва вказаної юридичної особи стосовно, умовно кажучи, "материнської" юридичної особи і обґрунтовано законодавцем закріплена субсидіарна відповідальність такої юридичної особи, оскільки вона отримала активи, на які, у випадку відсутності виділу, могло бути звернено стягнення за зобов`язаннями.

Разом із цим, викладені Великою Палатою Верховного Суду правові висновки в постанові від 16.06.2020 у справі №922/4519/14 стосуються випадків заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками - основним і субсидіарним у разі створення нової юридичної особи шляхом виділу з основного боржника після ухвалення остаточного судового рішення щодо зобов`язань останнього, які виникли до завершення процедури виділу.

При цьому, у межах справи №922/4519/14, задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бад-Алтай" про заміну сторони виконавчого провадження, замінюючи боржника у виконавчому провадженні №50542105, з Комунального підприємства "Луганська обласна "Фармація" на двох боржників: Комунальне підприємство "Луганська обласна "Фармація" як основного боржника та Комунальне підприємство "Луганська обласна "Фармація Північ" як субсидіарного боржника, основний боржник (Комунальне підприємство "Луганська обласна "Фармація") на час розгляду заяви не був припинений.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.04.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису №096003414 про припинення АТ "К.Енерго".

У зв`язку з цим у постанові від 12.07.2023 у межах даної справи Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що можливість захисту майнових прав ТОВ "Торговий дім "Ресурси", як кредитора в окремому порядку, передбаченому статтею 82 Закону України "Про акціонерні товариства", тобто шляхом звернення до суду з окремим позовом до ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", як субсидіарного боржника в порядку позовного провадження, не відповідає вміщеному в пункті 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14 висновку про те, що положення частини 2 статті 619 ЦК України (до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника; якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність) підлягають застосуванню до тих обставин, коли на момент пред`явлення вимоги в матеріальному правовідношенні наявні одночасно й основний, і субсидіарний боржники. Адже на час ухвалення оскаржуваної постанови (станом на 19.04.2023) очевидною є неможливість захисту майнових прав ТОВ "Торговий дім "Ресурси" як кредитора в окремому порядку, передбаченому статтею 82 Закону України "Про акціонерні товариства", тобто шляхом звернення до суду з окремим позовом до ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" як субсидіарного боржника в порядку позовного провадження, оскільки основного боржника (АТ "К.Енерго") ліквідовано як юридичну особу на виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 05.04.2023 про закриття провадження у справі №905/1965/19 про банкрутство АТ "К.Енерго", тобто боржник вибув із матеріального правовідношення.

Таким чином, у справі №41/207, на відміну від справи №922/4519/14, на час подання заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні (31.07.2023) та на час постановлення оскаржуваної ухвали (10.08.2023), на виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 05.04.2023 №905/1965/19 основного боржника (АТ "К.Енерго"), як юридичну особу, було припинено шляхом ліквідації у справі про банкрутство, тобто АТ "К.Енерго" вибув з матеріального правовідношення.

Отже, викладені Великою Палатою Верховного Суду правові висновки в постанові від 16.06.2020 у справі №922/4519/14 стосуються випадків заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками - основним і субсидіарним у разі створення нової юридичної особи шляхом виділу з основного боржника після ухвалення остаточного судового рішення щодо зобов`язань останнього, які виникли до завершення процедури виділу, не можуть повністю бути застосовними до спірних правовідносин, оскільки у даній справі основний боржник був припинений, а тому не є можливим заміна первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками - основним і субсидіарним.

Подаючи заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні та апеляційну скаргу на ухвалу суду від 10.08.2023, ТОВ "Торговий дім "Ресурси" наголошувало на тому, що припинення АТ "К.Енерго" шляхом ліквідації у процедурі банкрутства за відсутності погашення заборгованості не впливає на заміну останнього субсидіарним боржником, не впливає на вид відповідальності (основна чи субсидіарна) та не є перешкодою у задоволенні даної заяви; подання вказаної заяви обумовлено необхідністю забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання правонаступником основного боржника - субсидіарним боржником.

Для правильного вирішення даної заяви по суті, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, слід з`ясувати чи є субсидіарний боржник правонаступником основного боржника, зобов`язання якого виникли до виділу новоствореної юридичної особи (субсидіарного боржника) з основного боржника.

У цивільно-правовому зобов`язанні може виникати, зокрема, солідарна та субсидіарна відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Втім, субсидіарна відповідальність має додатковий характер, який полягає, зокрема, в тому, що в разі, якщо вимога кредитора в повному обсязі задоволена основним боржником, додатковий боржник до відповідальності не притягується. Тому під час виконання зобов`язань важливо визначити вид відповідальності; від цього залежить порядок пред`явлення вимоги кредитора, а також порядок виконання зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №910/2615/18 та не суперечить вищезазначеним висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14.

У розумінні положень цивільного законодавства, зокрема, частини 1 статті 619 ЦК України суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додаткового (субсидіарного) боржника (коли поряд з основним боржником до відповідальності притягується й інша особа). Субсидіарна відповідальність настає тоді, коли у зобов`язанні беруть участь двоє боржників, один з яких основний, інший - додатковий (субсидіарний).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №922/4109/16 та від 11.09.2019 у справі №922/4110/16.

ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (юридична особа, що утворилася внаслідок виділу) є правонаступником ПАТ "Київенерго" (АТ "К.Енерго") за зобов`язаннями, які перейшли до новоствореної юридичної особи згідно з розподільчим балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділу XVII Закону "Про ринок електричної енергії" та продовжує здійснювати діяльність, як правонаступник ПАТ "Київенерго" на підставі ліцензій раніше виданих ПАТ "Київенерго" з передачі електричної енергії місцевими і локальними) електромережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Водночас, юридична особа, з якої був здійснений виділ (АТ "К.Енерго"), та юридична особа, що утворилася внаслідок виділу (ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі"), несуть у відношенні одна до одної додаткову (субсидіарну) відповідальність щодо зобов`язань, у яких вони не є основними боржниками після здійсненого виділу в силу вказівки закону, який регламентує процедуру виділу, а не виходячи із змісту матеріальних зобов`язальних правовідносин, які зумовлюють можливість пред`явлення кредитором вимоги до іншої особи, крім основного боржника.

Отже, субсидіарний боржник є не правонаступником основного боржника за зобов`язаннями, які не перейшли до нього за розподільчим актом від особи, з якої здійснено виділ, а є додатково відповідальною особою за зобов`язанням основного боржника в силу прямого припису закону, за умови існування основного боржника (особи, з якої здійснено виділ).

У даному випадку апелянт помилково вважає, що додаткова (субсидіарна відповідальність), яку несе новостворена юридична особа, є підставою для правонаступництва за зобов`язаннями припиненої особи, з якої здійснено виділ, та які не перейшли до новоствореної юридичної особи за розподільчим балансом.

Як було зазначено раніше, правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Процесуальне правонаступництво фактично слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду необхідно аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Таким чином, у даному випадку судом не встановлено і заявником не доведено підстав для процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що фактично ТОВ "Торговий дім "Ресурси" просить визначити ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі" основним, а не субсидіарним боржником, тобто заява спрямована на покладення виключно на ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі" всього обсягу невиконаних зобов`язань ліквідованого у процедурі банкрутства основного боржника, що не відповідає положенням статті 619 ЦК України.

Також колегія суддів звертає увагу на положення частини 4 статті 619 ЦК України, за якими особа, яка несе субсидіарну відповідальність, повинна до задоволення вимоги, пред`явленої їй кредитором, повідомити про це основного боржника, а у разі пред`явлення позову, - подати клопотання про залучення основного боржника до участі у справі. У разі недотримання цих вимог особою, яка несе субсидіарну відповідальність, основний боржник має право висунути проти регресної вимоги особи, яка несе субсидіарну відповідальність, заперечення, які він мав проти кредитора.

Зі змісту вказаної норми випливає, що між основним боржником та особою, яка несе додаткову відповідальність, можуть існувати певні зобов`язання, на підставі яких особа, яка в порядку субсидіарної відповідальності задовольнила вимогу кредитора, може пред`явити зворотну (регресну) вимогу до основного боржника.

Отже, у разі задоволення заяви ТОВ "Торговий дім "Ресурси" та стягнення з субсидіарного боржника заборгованості за рішенням у справі №41/207, останній буде позбавлений можливості реалізувати своє право на зворотну вимогу (регрес), оскільки основний боржник був припинений.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтями 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно зі статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, висновки суду, викладені в ухвалі, відповідають встановленим обставинам справи, а доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Торговий дім "Ресурси" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 52, 253-254, 269, 275-284, 334 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі №41/207 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі №41/207 залишити без змін.

3. Матеріали справи №41/207 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.11.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир