ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2023 р. Справа№ 910/7010/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 05.10.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023

у справі № 910/7010/23 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 288 516,88 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Корпорація "ТСМ ГРУП"(далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - відповідач) про стягнення 1 288 516,88 грн

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.01.2022 Господарський суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 910/17556/21, яким вирішив стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" заборгованість у розмірі 9 367 059,40 грн. (дев`ять мільйонів триста шістдесят сім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 40 коп., інфляційні витрати в розмірі 1 310 658,22 (один мільйон триста десять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 22 коп., 3% річних у розмірі 962 012,17 (дев`ятсот шістдесят дві тисячі дванадцять) грн. 17 коп.

30.11.2022 рішення у справі № 910/17556/21 набрало законної сили на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022, якою рішення № 910/17556/21 залишено без змін.

Рішення № 910/17556/21 з боку відповідача було виконане у повному обсязі тільки 31.01.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 113 від 31.01.2023.

Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 148333,16 грн та інфляційні нарахування у розмірі 1140185,72 грн.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що сума основної заборгованості в загальному розмірі 1 561 176,56 грн. було списано з рахунків ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС 27.01.2023 року, тому Позивачем невірно визначено дату сплати боргу за рішенням суду № 910/17556/21 від 20.01.2022, а отже на думку відповідача невірно здійснено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Окрім того представник відповідача просив прийняти до уваги, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а відтак відповідач посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також на ст. 233 ГК України просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 3% річних у розмірі 148333 (сто сорок вісім тисяч триста тридцять три) грн. 16 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 1140185 (один мільйон сто сорок тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 19327 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять сім) грн. 75 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, як вбачається з платіжної інструкції №113 від 31.01.2023 датою валютування є 31.01.2023, а відтак зарахування суми коштів за вищевказаною платіжною операцією на рахунок отримувача (Корпорації "ТСМ ГРУП) надійшли 31.01.2023, у зв?язку з чим позивачем вірно визначено період прострочення, який обмежується вказаною датою, і відповідні нарахування здійснені по 30.01.2023 включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" 10.08.2023 звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформовану у електронній системі "Електронний суд", у якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині присуджених до стягнення 3% річних в розмірі 148 333,16 грн., та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що вина відповідача у несвоєчасній оплаті виконаних робіт - відсутні, що свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за таке прострочення. Крім того, відповідач вказував на втрату частини виробничих потужностей внаслідок військової агресії, а також ним виконуються спеціальні обов?язки на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу.

Короткий зміст додаткового рішення

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 заяву представника Корпорації "ТСМ ГРУП" про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ) на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" (03150, місто Київ, вулиця Ямська, будинок 72, ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, а також заперечення відповідача, суд дійшов висновку зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 12 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на додаткове рішення та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" 10.08.2023 звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформовану у електронній системі "Електронний суд", у якій просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витратна оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами до 1000,00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що розмір присуджених до відшкодування витрат - є необґрунтованим, не відповідає критеріям реальності та розумності, а позивачем не надано доказів , які б довели, що його втрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, а отже вони не підлягають стягненню з відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/7010/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7010/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23.

28.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/7010/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 05.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023, розгляд справи призначено на 05.10.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці з 29.09.2023 по 06.10.2023, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у справі №910/7010/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 справу №910/7010/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2023 справу №910/7010/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 об?єднано апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23, в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23 призначено для спільного розгляду з апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23.

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 05.10.2023 з`явився представник позивача - Корпорації "ТСМ Груп".

Державне підприємство "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" в судове засідання 05.10.2023 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження, а також засобами електронного зв?язку.

В свою чергу, через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за апеляційними скаргами на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23. Клопотання мотивоване неможливістю представника скаржника бути присутнім в судовому засіданні 05.10.2023.

Представник позивача - Корпорації "ТСМ Груп" в судовому засіданні 05.10.2023 заперечував проти заявленого клопотання про відкладення розгляду справи за апеляційними скаргами на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23, просив відмовити у його задоволенні з підстав його необгрунтованості.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Колегія суддів апеляційного господарського суду, розглянувши заявлене клопотання, з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки про дату та місце розгляду справи учасники спору повідомлялись належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представника скаржника у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні, у зв?язку з чим заявлене клопотання відхиляється як необгрунтоване.

Представник позивача - Корпорації "ТСМ Груп" в судовому засіданні 05.10.2023 просив залишити основне рішення в оскаржуваній частині, як і додаткове рішення - без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 26.02.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - замовник) та Корпорацією "ТСМ ГРУП" (далі - генеральний підрядник) укладено договір №02/19 на виконання комплексу робіт (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого генеральний підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми: "ВП Южно-Українська АЕС. Комплекс інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту. Технічне переоснащення КПП-3. Будівельно-монтажні роботи. III етап" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у графіку виконання робіт (Додаток № 2) та у відомостях обсягів робіт (Додаток № 4) до вказаного договору.

Згідно Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - ДКПП) дані роботи відносяться до коду 43.21 "Роботи електромонтажні" та коду 43.29 "Роботи будівельно-монтажні, інші" (пункт 1.2 договору).

У відповідності до п. 2.1. договору, у редакції, викладеній у додатковій угоді №5 від 01.07.2020, договірна ціна робіт складає 50 455 069, 30 грн у т.ч. ПДВ 20% - 8 352 142, 79 грн.

При цьому, згідно з пунктом 2.2. договору договірна ціна договору є динамічною, визначається відповідно до положень ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва".

Остаточна ціна Договору визначається з урахуванням фактично виконаного обсягу робіт та фактичних витрат Генерального підрядника на придбання матеріальних ресурсів у порядку, визначеному умовами договору, але не може перевищувати договірної ціни, заявленої у договорі (пункт 2.3 договору).

Оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок генерального підрядника після підписання стороні ми довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складену на підставі актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В протягом 45 банківських днів (пункт 4.1 договору).

Остаточний розрахунок за виконані роботи генеральним підрядником здійснюється після здачі об`єкта в експлуатацію. Замовник має право затримати кінцевий розрахунок за виконані роботи до усунення недоліків та дефектів, які виявлені при прийнятті об`єкту в експлуатацію (пункт 4.6. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання договору сторонами та скріплення його печатками і діє до 15 березня 2020 року (пункт 15.6. договору).

Як встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 № 910/17556/21 до договору неодноразово вносились зміни шляхом укладання додаткових угод до нього, зокрема додатковими угодами №1 від 27.06.2019, №2 від 21.10.2019, №3 від 04.12.2019, №4 від 10.04.2019, №5 від 01.07.2019 змінено договірну ціну, викладено у нових редакціях "Протокол угоди про договірну ціну (додаток №1 до договору), "Графік виконання робіт" (додаток №2 до договору), "Договірну ціну з додатками" (додаток №3 до договору), "Відомість обсягів робіт" (додаток №4 до договору).

На виконання умов укладеного договору, позивачем виконано, а відповідачем прийняті погоджені роботи загальною вартістю 50 455 069, 30 грн, що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт (за формою КБ-3):

- за квітень 2019 від 26.04.2019 на суму 28 239 891, 36 грн,

- за травень 2019 від 16.05.2019 на суму 2 482 382, 18 грн та від 30.05.2019 на суму 1 165 516, 86 грн,

- за серпень 2019 від 20.08.2019 на суму 8 500 219, 50 грн,

- за листопад 2019 від 29.11.2019 на суму 3 380 064, 14 грн,

- за грудень 2019 від 26.12.2019 на суму 4 002 343, 28 грн,

- за червень 2020 від 30.06.2020 на суму 2 342 439, 42 грн,

- за липень 2020 від 31.07.2019 на суму 342 212, 56 грн.,

а також актами виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2):

- №1 від 26.04.2019 на суму 2 696 811, 06 грн,

- №2 від 26.04.2019 на суму 5 283 332, 44 грн,

- №3 від 26.04.2019 на суму 1 665 668, 56 грн,

- №4 від 26.04.2019 на суму 2 446 714, 07 грн,

- №5 від 26.04.2019 на суму 8 896 796, 60 грн,

- №6 від 26.04.2019 на суму 193 492, 24 грн,

- №7 від 26.04.2019 на суму 123 965, 76 грн,

- №8 від 26.04.2019 на суму 889 317, 11 грн,

- №9 від 26.04.2019 на суму 65 719, 32 грн,

- №10 від 26.04.2019 на суму 39 463, 82 грн,

- №11 від 26.04.2019 на суму 43 171, 66 грн,

- №12 від 26.04.2019 на суму 2 541 722, 31 грн,

- № 13 від 26.04.2019 на суму 3 353 715, 92 грн,

- №15 від 16.05.2019 на суму 160 137, 94 грн,

- №16 від 16.05.2019 на суму 32 208, 44 грн,

- №17 від 16.05.2019 на суму 2197 126, 20 грн,

- №18 від 16.05.2019 на суму 35 727, 74 грн,

- №19 від 16.05.2019 на суму 23 206, 60 грн,

- №20 від 16.05.2019 на суму 9 650, 84 грн,

- №21 від 16.05.2019 на суму 24 324, 44 грн,

- №22 від 30.05.2019 на суму 708 500, 59 грн,

- №23 від 30.05.2019 на суму 82 730, 58 грн,

- №24 від 30.05.2019 на суму 42 578, 04 грн,

- №25 від 30.05.2019 на суму 331 707, 65 грн,

- №26 від 20.08.2019 на суму 2 754 313, 58 грн,

- №27 від 20.08.2019 на суму 686 302, 51 грн,

- №28 від 20.08.2019 на суму 732 407, 77 грн,

- №29 від 20.08.2019 на суму 426 984, 10 грн,

- №30 від 20.08.2019 на суму 2 554 315, 38 грн,

- №31 від 20.08.2019 на суму 178 085, 80 грн,

- №32 від 20.08.2019 на суму 1167 810, 80 грн,

- №33 від 29.11.2019 на суму 81 934, 64 грн,

- №34 від 29.11.2019 на суму 11 085, 14 грн,

- №35 від 29.11.2019 на суму 2 169, 44 грн,

- №36 від 29.11.2019 на суму 3 225 784, 12 грн,

- №37 від 29.11.2019 на суму 59 090, 80 грн,

- №38 від 26.12.2019 на суму 765 621, 24 грн,

- №39 від 26.12.2019 на суму 550 994, 66 грн,

- №40 від 26.12.2019 на суму 2 685 727, 38 грн,

- №41 від 30.06.2020 на суму 2 342 439, 42 грн,

- №42 від 31.07.2020 на суму 20 849, 64 грн,

- №43 від 31.07.2020 на суму 26 932, 44 грн,

- №44 від 31.07.2020 на суму 294 430, 48 грн.

Вказані довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 та акти виконаних будівельних робіт форми КБ-2В підписані представниками сторін без зауважень та скріплені печатками сторін, що учасниками спору не заперечувалось.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач свого обов`язку з повної та своєчасної оплати виконаних робіт належним чином не здійснив, сплативши лише 41 088 009, 90 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №УКС/767 від 16.12.2019 на суму 9 725 172, 10 грн, №УКС/1 від 03.01.2020 на суму 5 000 000, 00 грн, №УКС/8 від 09.01.2020 на суму 3 000 000, 00 грн, №УКС/29 від 14.01.2020 на суму 10 514 719, 26 грн, №УКС/27 від 14.01.2020 на суму 2 020 158, 64 грн, №УКС/28 від 14.01.2020 на суму 462 223, 54 грн, №УКС/83 від 23.01.2020 на суму 1 165 516, 86 грн, №УКС/197 від 19.03.2020 на суму 600 000, 00 грн, №УКС/203 від 20.03.2020 на суму 5 000 000, 00 грн, №УКС/259 від 30.04.2020 на суму 2 900 219, 50 грн, №УКС/126 від 13.04.2021 на суму 700 000, 00 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 9 367 059, 40 грн, що також відображено в акті звірки взаєморозрахунків за договором станом на 31.12.2020.

29.09.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості №190 від 20.09.2021, яка була вручена 23.09.2021.

Листом №51/17758 від 11.10.2021 у відповідь на претензію, відповідач визнав вимоги позивача обґрунтованими та повідомив про наявність істотних труднощів у зв`язку з нестачею фінансування, зазначивши, що після надходження фінансових коштів заборгованість буде сплачена у повному обсязі.

21.03.2022 між Позивачем та ПрАТ "ЮЖЕНЕРГОБУД" (надалі Новий кредитор) був укладений договір № 02/19-ЮЕБ/П про відступлення права вимоги (далі Договір відступлення) відповідно до якого Новий кредитор набув право вимоги належне Позивачу у відповідності з Договором № 02/19 від 26.02.20219 укладеного між Позивачем та Відповідачем (п. 1.1. Договору відступлення).

Пунктом 2.1 Договору відступлення передбачено, що право вимоги, що відступається за цим Договором, оцінене Сторонами в сумі 7 805 882,84 грн.

Також матеріали справи містять акт звірки за період з 04.03.2022 - 21.03.2022 підписаного між представниками Позивача та Відповідача на суму 1 561 176,56 грн.

Таким чином станом на 21.03.2022 у відповідача перед позивачем обліковується сума основного боргу за Договором № 02/19 від 26.02.20219 у розмірі 1 561 176, 56 грн.

07.03.2023 позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату інфляційних витрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором.

Оскільки станом на дату подання позивачем даної позовної заяви до суду, інфляційні витрати та три відсотка річних за весь час прострочення відповідачем не були сплачені, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 148333,16 грн та інфляційні нарахування у розмірі 1140185,72 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 3% річних у розмірі 148333 (сто сорок вісім тисяч триста тридцять три) грн. 16 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 1140185 (один мільйон сто сорок тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 19327 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять сім) грн. 75 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" 10.08.2023 звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформовану у електронній системі "Електронний суд", у якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині присуджених до стягнення 3% річних в розмірі 148 333,16 грн., та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, здійснює розгляд справи у межах вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг на рішення, в оскаржуваній частині щодо стягнення 3% річних, та додаткове рішення, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 року у справі № 910/17556/21 позовні вимоги Корпорації "ТСМ ГРУП" задоволено повністю: стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" основну заборгованість у розмірі 9 367 059 (дев`ять мільйонів триста шістдесят сім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 40 коп., 3% річних у розмірі 962 012 (дев`ятсот шістдесят дві тисячі дванадцять) грн, 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 310 658 (один мільйон триста десять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 22 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 139 676 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість) грн 75 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 у справі № №910/17556/21.

Вказане рішення було прийняте в наслідок порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язань зазначені у ст.ст. 599 - 609 Цивільного кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Обгрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, Корпорації "ТСМ ГРУП" зазначило, що рішення № 910/17556/21 з боку відповідача було виконане у повному обсязі тільки 31.01.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 113 від 31.01.2023.

Враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 148333,16 грн за період з 01.11.2021 по 30.01.2023 та інфляційні нарахування у розмірі 1140185,72 грн. за період з 01.11.2021 по 30.01.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" інфляційні нарахування у розмірі 1140185 (один мільйон сто сорок тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 72 коп., стягнення яких скаржником не оспорюється.

Щодо присуджених до стягнення 3% річних у розмірі 148333 (сто сорок вісім тисяч триста тридцять три) грн. 16 коп., суд апеляційної інстанції, з урахуванням меж апеляційного оскарження, дійшов наступних висновків.

В рішенні Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 року по справі № 910/17556/21 було встановлено наступне:

- відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за виконані роботи, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3% річних у розмірі 962 012, 17 грн за загальний період прострочення з 08.07.2019 по 27.10.2021 та інфляційні втрати у розмірі 1 310 658, 22 грн за загальний період прострочення з 06.08.2019 по 30.09.2021;

- перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Таким чином, в межах даної справи № 910/7010/23 позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 148333,16 грн за період з 01.11.2021 по 30.01.2023 (нарахованих на суму 9 367 059,40 грн, період з 01.11.2021 по 20.03.2022 (адже 21.03.2022, є датою укладення договору про відступлення права вимоги) та з 21.03.2022 по 30.01.2023 нарахованих на суму 1 561 176,56 грн (різниця між сумою заборгованості 9 367 059,40 грн - 7 805 882,84 грн сума відступлення).

Заперечуючи стосовно позовних вимог в цій частині, відповідач зазначав, що сума основної заборгованості в загальному розмірі 1 561 176,56 грн. була списана з рахунків ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС 27.01.2023, тому Позивачем невірно визначено дату сплати боргу за рішенням суду № 910/17556/21 від 20.01.2022, а отже на думку відповідача невірно здійснено розрахунок 3 % річних, а в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а відтак відповідач посилаючись на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також на ст. 233 Господарського кодексу України просив зменшити розмір заявлених до стягнення сум, зокрема і 3% річних.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, 3% річних на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що 3% річних не є штрафною санкцією, а відтак позивачем правомірно заявлено вимогу стосовно нарахування вказаного показника.

В частині доводів відповідача про невірне нарахування 3 % річних у зв`язку з тим, що з рахунків ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС грошові кошти було списано 27.01.2023, а відтак позивачем невірно визначено дату сплати боргу за рішенням суду № 910/17556/21 від 20.01.2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями ст. 47 Закон України "Про платіжні послуги" передбачено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний виконати платіжну інструкцію ініціатора протягом операційного дня з моменту прийняття ним до виконання платіжної інструкції.

У разі зазначення платником у платіжній інструкції дати валютування надавач платіжних послуг платника зобов`язаний забезпечити зарахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок надавача платіжних послуг отримувача протягом операційного дня в зазначену дату валютування.

До настання дати валютування сума платіжної операції обліковується на рахунку надавача платіжних послуг платника.

Надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний забезпечити зарахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок отримувача або виплату отримувачу суми платіжної операції в готівковій формі протягом операційного дня надходження коштів на рахунок надавача платіжних послуг отримувача.

Як вбачається з платіжної інструкції №113 від 31.01.2023 , датою валютування є 31.01.2023, а відтак зарахування суми коштів за вищевказаною платіжною операцією на рахунок отримувача (Корпорації "ТСМ ГРУП) надійшли 31.01.2023, а тому позивачем обгрунтовано вказано граничною датою нарахуванян 3% річних 30.01.2023.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони є обґрунтованими та арифметично правильними, документально підтвердженими, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3 % річних у розмірі 148333,16 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Відтак, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Отже, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, скаржник в апеляційній скарзі посилався на необхідність врахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, і щодо вказаних доводів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення суми 3% річних не є невиправдано обтяжливими чи непосильними в контексті встановлених обставин справи, і не приводить до явно нерозумних і несправедливих наслідків, а також стягнення вказаної суми не порушує розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, а лише сприяє встановленню та посиленню договірної дисципліни між сторонами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків як суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, так і суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи, з урахуванням меж апеляційного оскарження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваному рішення та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким стягнуто з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 3% річних у розмірі 148333 (сто сорок вісім тисяч триста тридцять три) грн. 16 коп., з чим погоджується і суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи в межах вимог апеляційної скарги.

Також, розглянувши доводи позивача в частині оскарження додаткового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, 02.08.2023 від позивача через канцелярію суду першої інстанції надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу відповідно до якої позивач просить стягнути 21 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, в якій позивач вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на правову допомогу в суді першої інстанції складатимуть 25 000,00 грн.

31.05.2023 через загальний відділ діловодства суду першої інстанції (канцелярію) від відповідача разом з відзивом на позовну заяву надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн., з посиланням на те, що Корпорацією "ТСМ ГРУП" не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а саме доказів на підтвердження виконаних послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, і тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також представник відповідача вказував, що:

1) вартість послуг на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

2) наявна мінімальна кількість підготовлених документів, які подані до справи;

3) проведено мінімум аналітичної роботи адвоката;

4) витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надані послуги, ціною позову, значенням справи для сторони;

5) незначна складність справи;

6) відсутній публічний інтерес до справи.

Таким чином ДП НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС вважає, що заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності. Позивачем відповідно до ст. 74 ГПК України не доведено надання зазначених послуг у зазначеній сумі. Позивачем також не надано доказів, які б довели, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, не надано належних доказів на підтвердження сплати послуг адвоката (платіжних документів про оплату таких послуг), а отже вони не підлягають стягненню з ДП НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ПАЕС.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, ч. 3 ст. 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом п.1 ч.3 ст.123 та ст.126 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.27,30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України подаються разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження витрат у сумі 21 000,00 грн позивачем подано наступні документи:

- копію акту здачі - прийняття наданих послуг №1 від 28.07.2023;

- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги АА№ 1300104 виданого адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Сидоренко і Партнери" адвокату Сидоренко Валентину Вадимовичу;

- опію платіжної інструкції від 02.05.2023 №919, за якою Корпорацією "ТСМ ГРУП" було сплачено 25 000,00 грн, адвокатській компанії "Сидоренко і Партнери" за надання правової допомоги;

- копію договору про надання юридичних послуг № 13/10/21 від 13.10.2021;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2726 адвокату Сидоренко Валентину Вадимовичу.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 13.10.2021 між Корпорацією "ТСМ ГРУП" (далі - Клієнт), з однієї сторони та Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Сидоренко і Партнери" в особі керуючою партнера Сидоренка Валентина Вадимовича (далі - Адвокатське об`єднання), з іншої сторони укладено Договір про надання послуг №13/10/21 за умовами якого Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати клієнтові юридичну допомогу (послуги) щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь клієнта по договору на виконання комплексу робіт № 02/19 (№ НАЕК 20-123-08-19-05292 і від 26.02.2019 (далі - Договір №02/19) (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.1.3 Договору сторони погодили, що для виконання умов даного Договору адвокатське об`єднання уповноважує адвоката Сидоренко Валентина Вадимовича (свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2726 від 21.12.2006 виданого Радою адвокатів м. Києва) (надалі Адвокат адвокатського об`єднання).

У відповідності до пунктів 4.1-4.4 Договору сторони встановили, що послуги, надані адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнах, шляхом перерахування грошових сум на поточний рахунок адвокатського об`єднання.

Вартість послуг, визначених в п. 2.1. даного Договору, розраховується шляхом множення кількості годин витрачених Адвокатом адвокатського об`єднання, який надавав юридичну допомогу клієнтові на вартість ставки однієї години роботи Адвоката адвокатського об`єднання, визначеної в п. 4.3. даною Договору.

Вартість ставки почасової роботи Адвоката адвокатського об`єднання складає 3000,00 (три тисячі) гривень 00 коп., без ПДВ.

Детальний перелік наданих послуг та час витрачений Адвокатом адвокатського об`єднання зазначається в акті здачі - прийняття наданих послуг, який підписується представниками кожної із сторін даного Договору.

За приписами ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

У своєму клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн., представник відповідача зокрема вказує, що:

1) вартість послуг на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

2) наявна мінімальна кількість підготовлених документів, які подані до справи;

3) проведено мінімум аналітичної роботи адвоката;

4) витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надані послуги, ціною позову, значенням справи для сторони;

5) незначна складність справи;

6) відсутній публічний інтерес до справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові від 22.10.2020 Верховного Суду по справі №910/9187/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Оцінюючи заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що відповідні витрати не мають бути надмірними, а також мають відповідати критеріям співмірності, розумності та обґрунтованості такого розміру з урахуванням обставин справи.

Вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд апеляційної інстанції враховує, що адвокатом було надано клієнту наступні послуги:

- Проведення розрахунків індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми по Договору № 02/19 та надана консультація клієнту щодо розміру та порядку оплати судового збору вартістю 6000,00 грн;

- Написання позовної заяви до Господарського суду м. Києва про стягнення заборгованості по Договору № 02/19 та підготовка доказів по справі (сканування документів) доданих до позовної заяви. Відправлення засобами поштового поштового зв`язку позовної заяви з додатками па адресу відповідача вартістю - 15000,00 грн.

В свою чергу, розглядувана справа не є складною та об`ємною, не потребувала значного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази, ураховуючи що спір стосувався лише стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, що стягнута в межах іншої судової справи та вже повністю погашена відповідачем, а також врахуванню підлягають кількість та обсяг підготовлених адвокатом позивача процесуальних документів та тривалість розгляду справи судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, а також заперечення відповідача, апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що співмірним в контексті розглядуваної справи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків як суду першої інстанції у оскаржуваному додатковому рішенні, так і суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване додаткове рішення у відповідності до ст. ст. 86, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, з присудженням до стягнення з відповідача на користь позивача 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній частині рішення (щодо стягнення 3% річних в сумі 148333 (сто сорок вісім тисяч триста тридцять три) грн. 16 коп.)) та додатковому рішенні, оскаржувані рішення та додаткове рішення ухвалені з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування наведених рішення (щодо стягнення 3% річних в сумі 148333 (сто сорок вісім тисяч триста тридцять три) грн. 16 коп.)) та оскаржуваного додаткового рішення, за наведених скаржником доводів апеляційних скарг.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23 , залишається за скаржником.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/7010/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2023 у справі № 910/7010/23 залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/7010/23 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано: 17.11.2023 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.А. Гончаров