ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1402/23

Розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1

до Садівницького товариства «Рябина»

про визнання недійсним рішення загальних зборів

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від позивача: Краснов І.В (свідоцтво № 5464/10 від 08.10.2015 року);

від відповідача: Тисевич Л.В (свідоцтво КС № 7151/10 від 07.12.2018 року).

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Садівницького товариства «Рябина» про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2023 року відкрито провадження у справі № 911/1402/23, справу призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.07.2023 року.

В підготовчому судовому засіданні 12.07.2023 року оголошувалась перерва на 09.08.2023 року.

В підготовчому судовому засіданні 09.08.2023 року оголошувалась перерва на 30.08.2023 року.

09.08.2023 року на адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшов лист.

16.08.2023 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 30.08.2023 року позивач зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримує. Також зазначив і про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач в підготовчому засіданні 30.08.2023 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, поданому 26.06.2023 року. Також зазначив, що докази на які він посилається у відзиві додані до нього, а також, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 25.09.2023 року.

В судовому засіданні 25.09.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 25.09.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Садівницьке товариство «Рябина» (Ідентифікаційний код юридичної особи 23568832) є об`єднанням громадян і неприбутковою організацією, що здійснює свою діяльність на земельній ділянці, наданій в користування для організації колективного саду Розпорядженням Ради Міністрів України від 08.12.1987 року № 332, рішенням виконавчого комітету Обухівської районної Ради депутатів трудящих (Державний Акт на право користування землею, зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 98 1988 року) та рішенням Старобезрадичівської сільської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області № 7 від 05.10.1987 року, загальною площею 30 гектарів, виділених із земель колгоспу імені Тельмана с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області, з кількістю ділянок 268.

Позивач - ОСОБА_1 зазначає, що він є учасником Садівницького товариства «Рябина», що підтверджується Довідкою від 15.09.2020 року № 19, виданою Головою правління СТ «Рябина» Ю.В. Новосьолом та скріпленою печаткою, Членською книжкою від 19.07.2019 року, виданою по земельній ділянці № 28.

Як зазначає позивач, на початку травня 2023 року на паркані домоволодіння ОСОБА_2 (керівник - СТ «Рябина») за адресою: АДРЕСА_1 , ним була виявлена об`ява про:

- проведення 07.05.2023 року о 12:00 за адресою: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 ), загальних зборів членів СТ «Рябина»;

- реєстрація членів СТ «Рябина» буде проводитись з 9:00 до 11:50 за місцем проведення загальних зборів;

- право на участь у зборах мають особи, що являються членами СТ «Рябина».

З метою взяття участі у наведених загальних зборах членів СТ «Рябина» позивач - член Садівничого товариства направив у вказані дату час та місце свого представника - ОСОБА_3 , якого уповноважив представляти власні інтереси згідно Довіреності від 05.05.2023 року.

Зокрема, 07.05.2023 року близько 11:15 представник ОСОБА_1 - Онищенко Т.О. прибув до місця проведення Загальних зборів членів СТ «Рябина» за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Старі Безрадичі, Садівницьке товариство «Рябина», територія садівницького товариства, ділянка № НОМЕР_1 ( ОСОБА_2 ), де з метою взяття участі у Загальних зборах членів намагався пройти відповідну реєстрацію.

Натомість ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_1 начебто не є членом відповідача, відмовив в реєстрації уповноваженого представника та змусив покинути місце проведення Загальних зборів членів, посилаючись на особисте право власності на вказану ділянку. Вищевикладене підтверджується здійсненою відеозйомкою подій, що додана до позову.

Таким чином, голова Садового товариства Новосьол Ю.В. повідомив, що ОСОБА_1 начебто не є членом СТ «Рябина», відмовив в реєстрації для участі у загальних зборах через уповноваженого представника.

Також позивач зазначив, що він та переважна більшість членів СТ «Рябина» не були належним чином та завчасно повідомлені про дату, місце та час проведення вказаних загальних зборів та їх порядок денний, що порушило їхні права як членів товариства на участь у вирішенні важливих питань його діяльності. Окрім того, недопущено уповноваженого представника позивача для прийняття участі у вказаних загальних зборах членів СТ «Рябина», чим порушено право позивача на участь в корпоративному управлінні юридичної особи. Також порушені вимоги Статуту та законодавства України відносно кворуму, оскільки на вказаних загальних зборах були присутні особи в значно меншій кількості, ніж необхідно для наявності кворуму.

У зв`язку з чим, заявник звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів, зумовлених неправомірністю скликання та проведення загальних зборів членів СТ «Рябина» від 07.05.2023 року, на яких були прийняті рішення, а саме: щодо зміни кількісного складу учасників товариства, включення та виключення з товариства ряду учасників, внесення змін у статут товариства; обрання голови, членів правління та ревізійної комісії товариства, секретаря товариства та інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Статутом СТ «Рябина» не передбачено порядок повідомлення членів про проведення загальних зборів.

В той же час, розміщення оголошення на паркані домоволодіння голови Правління СТ «Рябина», про яке позивач довідався напередодні проведення самих зборів - не може вважатися належним повідомленням в розумінні вимог вказаних норм Закону.

Не зважаючи на відсутність своєчасного та належного повідомлення про загальні збори, позивач у визначену в оголошенні (на паркані голови правління) дату час та місце направив власного представника. Натомість, вказаного представника не допустили до участі в загальних зборах членів СТ «Рябина» та відмовились здійснити відповідну реєстрацію, що підтверджується відповідною відеофіксацією.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» права учасників (членів) кооперативу та його статутних органів, визначені законом, не можуть бути звужені (обмежені) установчими документами кооперативу, рішеннями його статутних органів чи правочинами між кооперативом та його учасниками (членами). Положення установчих документів кооперативу, рішення його статутнш органів чи правочини між кооперативом та його учасниками (членами), які звужують (обмежують) права учасників (членів) кооперативу, визначені законом, є нікчемними.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема:

участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління;

право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб;

право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до п. 23.1 Статуту СТ «Рябина» член садівницького товариства має право приймати участь у діяльності садівницького товариства і управління його справами, обирати і бути обраним до органів управління і контролю товариства і об`єднання садівників, вносити пропозиції про покращення діяльності товариства, виправлення недоліків у роботі його органів і посадових осіб.

Отже, не допустивши належного представника позивача до загальних зборів членів СТ «Рябина», були порушені гарантовані законодавством та Статутом права позивача на корпоративне управління.

Як стало відомо позивачу, 07.05.2023 року відбулись загальні збори членів товариства із наступним порядком денним: 1. Затвердження дійсної кількості членів товариства; 2. Прийняття рішень з питань порядку проведення Загальних зборів членів товариства. Обрання Голови та секретаря Загальних зборів. Обрання лічильної комісії та затвердження її складу; 3. Прийняття в члени товариства осіб, що подали заяви та виключення з членів товариства; 4. Звіт голови правління та членів правління; 5. Вибори голови правління товариства; 6. Ухвалення нової редакції Статуту; 7. Вибори членів правління; 8. Вибори ревізійної комісії. 9. Погодження бюджету на 2023-2024 роки; 10. Сплата членських внесків та за використану електроенергію; 11. Поточні питання. Рішення прийняті на цих зборах оформлені протоколом від 07.05.2023 року № 3.

Зі змісту протоколу № 3, вбачається, що реєстраційною комісією встановлено, що для участі у зборах зареєструвалося 85 членів товариства. Також зазначено, що внаслідок проведеної правлінням роботи з визначення дійсної кількості членів товариства було встановлено, що такою дійсною кількістю членів є 108 осіб. Та саме від цієї кількості членів товариства було визначено кворум для проведення цих зборів.

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР) загальна кількість членів товариства становить 228.

Згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Відповідно до абз.2 п. 27.1 Статуту СТ «Рябина» загальні збори правомірні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини членів товариства.

Згідно з ч. 11 та 12 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.

Відповідно до п. 27.3 Статуту СТ «Рябина» рішення на загальних зборах приймаються більшістю голосів відкритим голосуванням. Вибори голови правління, ревізійної комісії, а також делегатів на конференцію проводяться відкритим або таємним голосуванням на розгляд загальних зборів.

Згідно відомостей, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг з реєстру додається), у СТ «Рябина» наявно 228 членів. Отже, для наявності у загальних зборах правомочності вирішувати відповідні питання - на таких зборах повинно бути присутнім не менше 115 осіб (50% від 228 членів+1). З яких по питанню внесення змін до статуту повинні проголосувати «за» не менше 87 осіб. А по іншим питанням - не менше 58 осіб.

Натомість, як відомо позивачу, законодавчо унормований кворум був відсутній. Що унеможливлює законність будь-яких рішень загальних зборів членів СТ «Рябина» 07.05.2023 року.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення загальних зборів товариства, оформлених протоколом від 07.05.2023 року № 3, в обґрунтування якого посилається на те, що він є дійсним членом товариства, однак не був допущений (в особі його уповноваженого представника) до участі у зборах, не був належним чином повідомлений про час та місце проведення загальних зборів, збори проведено за відсутності необхідного кворуму.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ним було дотримано порядок повідомлення дійсних членів товариства про проведення загальних зборів у зручний для них спосіб. Відповідач зазначив, що позивачем не доведено членство у товаристві. Кворум, необхідний для визначення правомочності зборів необхідно обраховувати не від загальної кількості членів товариства, що відображено в ЄДР (228 осіб), а від кількості дійсних членів товариства, яка була встановлена правлінням товариства (108 осіб), внаслідок проведеної роботи з актуалізації відповідних даних. Оспорюваним рішенням права та інтереси позивача не було порушено, посилання на не повідомлення інших членів товариства не відповідають дійсності та не можуть братися до уваги з метою перевірки факту порушення суб`єктивного права позивача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом положень частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із положеннями статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів члена товариства. Також слід перевірити дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивачки про такі збори.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 927/546/18, від 28.01.2021 року у справі № 910/15906/19, від 07.09.2021 року у справі № 916/2506/20.

Позивач обґрунтовує порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів своїм членством у товаристві, на підтвердження чого посилається на копію Членської книжки від 19.07.2019 року, виданої по земельній ділянці № 28, з якої вбачається здійснення платежів по вступним і членським внескам та за електроенергію. Також в підтвердження того, що позивач є учасником Садівницького товариства «Рябина», ним надано Довідку від 15.09.2020 року № 19, видану Головою правління СТ «Рябина» Ю.В. Новосьолом та скріплену печаткою.

Відповідач в ході розгляду справи заперечував членство позивача у товаристві, стверджуючи, що загальними зборами відповідне рішення не приймалося.

Згідно приписів ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

За змістом положень п. 18, 21 Статуту товариства, в редакції затвердженій протоколом № 5 від 22.12.2016 року: прийняття в члени садівницького товариства проводиться правлінням на підставі письмової заяви особи, що вступає в члени, з наступним затвердженням цього рішення загальними зборами. Правління видає кожному члену товариства на протязі місяця з дня прийому членську книжку.

До матеріалів справи позивачем долучено копію Членської книжки від 19.07.2019 року з фото позивача, виданої по земельній ділянці № 28 розміром 9,8 сот., з якої також вбачається здійснення платежів по вступним і членським внескам та за електроенергію. Із копії Членської книжки вбачається також наявність підпису голови правління. Також в підтвердження того, що позивач є учасником Садівницького товариства «Рябина», ним надано Довідку від 15.09.2020 року № 19, видану Головою правління СТ «Рябина» Ю.В. Новосьолом та скріплену печаткою.

Відповідач заперечував членство позивача з посиланням на недоліки в оформленні Членської книжки та у веденні документації самим Товариством (відсутність рішення, яким позивача було прийнято до складу членів товариства).

В той же час, відповідачем не надано належних спростувань та доказів, зокрема, відомостей з фінансовго обліку щодо наявності/відсутності наведених у Членській книжці платежів. Відповідачем, заперечуючи надані позивачем докази, не заявлено про їх підроблення. Заперечення відповідачем Довідки від 15.09.2020 року № 19, виданої Головою правління СТ «Рябина» Ю.В. Новосьолом та скріпленої печаткою взагалі свідчить про суперечливість поведінки.

Крім того, відповідачем в ході розгляду справи не зазначалося, що Зазначена в членській книжці земельна ділянка позивачу не належить.

Наявність оформленої, хоча і з певними недоліками, членської книжки дає суду підстави для висновку, що слід виходити з того, що позивач скоріше є членом Товариства, оскільки неспростовних даних зворотного, в матеріалах справи не має. Відповідний доказ членства існує і відповідає фактичним обставинам справи. Членство позивача також підтверджено довідкою, виданою товариством, спростування якої відповідачем не є переконливим.

Посилання відповідача на подання позивачем заяви про вступ у члени Товариства не приймається судом, оскільки з відповідної заяви не можливо встановити, що така заява пов`язана саме з ділянкою № 28.

З огляду на специфіку діяльності садівничих товариств, та поширені явища безладу у веденні документації Товарствами, при визначенні членства необхідно виходити з того, що особа, що є власником земельної ділянки, розташованої на території товариства, є членом товариства або потенційним членом товариства та усі рішення, що приймаються зборами товариства входять до кола їх прав та інтересів, що прямо чи опосередковано надає таким особам право доводити в судовому порядку незаконність прийнятих рішень, хоча б з суто формальних міркувань (на кшталт, неповідомлення про проведення зборів). Тобто виходити із презумпції членства у товаристві, ніж відсутності такого статусу.

Враховуючи сукупність всіх доказів та обставин, зокрема, належність позивачу земельної ділянки у товаристві, що є достатньою підставою для набуття членства у товаристві, наявність у нього членської книжки, сплата внесків, довідка товариства про членство, неналежність оформлення та зберігання документів Товариства не може покладатись в спростовування членства позивача в Товаристві. Оскільки наразі саме відповідач є держателем та розпорядником документів Товариства, використання ним допущених самим же Товариством недоліків та суперечностей в оформленні документів є маніпулятивним і не може прийматись судом в спростування членства позивача.

Тому, відмова у задоволенні позову лише суто з мотивів не доведення позивачем його членства у товаристві, може призвести до невиправданого позбавлення останнього, якщо він дійсно є членом товариства, права захищати свої інтереси в суді в аспекті рішень, що приймаються загальними зборами. Тож правові наслідки того, що суд в наступному виходитиме з того, що позивач скоріше є членом товариства будуть менш обтяжливими для тих завдань, що стоять перед правосуддям, ніж якби суд виходив з недоведеності позивачем свого членства у товаристві.

До того ж, як зазначив сам відповідач та підтверджується даними ЄДР, загальна кількість членів товариства складає 228 осіб, однак відповідачем було самостійно обраховано кількість дійсних членів товариства, яка була встановлена правлінням товариства (108 осіб), внаслідок проведеної роботи з актуалізації відповідних даних.

Однак, відповідачем при цьому не обґрунтовано та не доведено правомірності здійснення відповідних дій. Зокрема, не обґрунтовано відповідних повноважень щодо зменшення кількості зареєстрованих членів товариства (відповідно, і позбавлення певних осіб членства).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що членство позивача не є безпосереднім предметом спору у даній справі, для цілей розгляду цієї справи, суд виходитиме з того, що позивач все ж є членом Товариства, та, відповідно, має право на звернення до суду із розглядуваним позовом, за суб`єктними ознаками.

Щодо дотримання порядку повідомлення про проведення зборів.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Як зазначає відповідач, інформація про проведення загальних зборів членів Товариства була розміщена в місцях загального користування (оголошення розміщалися на стовпах, парканах), а щодо 29 осіб відповідні повідомлення було направлено цінними листами.

Суд виходить з того, що порядок повідомлення членів товариства про проведення загальних зборів, має визначатися органом, що організовує проведення відповідних зборів таким чином, щоб найкраще забезпечити реальне повідомлення членів товариства про проведення зборів.

Суд не виключає, що розміщення інформації в місцях загального користування може бути одним із способів такого повідомлення, втім з огляду на неможливість ідентифікації дати, коли відповідні оголошення було розміщено, такий спосіб повідомлення завжди перебуватиме під загрозою бути поставленим під сумнів з боку зацікавлених осіб.

В межах цієї справи суд виходить з того, що не дивлячись на обізнаність позивача з оголошенням про проведення загальних зборів, відповідачем безпідставно заперечувалось членство позивача та, відповідно, його право на участь у зборах, чим створено неправомірні перешкоди для допуску позивача до участі у зборах.

Щодо того, чи було дотримано вимоги закону відносно повідомлення інших членів товариства, суд не вдається до змістовного аналізу цих обставин, адже прав та охоронюваних законом інтересів позивача зазначене питання не стосується та на правильне вирішення цієї справи, зазначені обставини не впливають.

До того ж, оскільки порушення порядку повідомлення члена товариства про проведення загальних зборів не є безумовною підставою для визнання недійсним, прийнятого на зборах рішення, суд не вважає за необхідне більше зосереджуватися на цьому питанні та переходить до оцінки аргументів сторін щодо дотримання вимог закону про наявність на зборах необхідного кворуму, для того щоб вважати проведені збори такими, що проведені повноважним складом учасників.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/7164/19.

Судом враховано, що закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше, отже, наявність періоду легітимності органів управління товариства, що набули повноважень у процедурі, що проведена з порушенням вимог закону та статуту товариства, зокрема, можливе прийняття рішень такими органами управління, порушує корпоративні права позивачів у відповідній сфері прийняття рішень, тоді як рішення загальних зборів товариства, визнане судом недійсним, є таким з моменту його прийняття і не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, відтак, задоволення позовних вимог призведе до реального захисту тих корпоративних прав, порушення яких стало підставою для звернення до суду.

Також судом враховано, що зважаючи на те, що результат вирішення спору в даній справі залежить лише від встановлення судом наявності та ступеня порушень прав позивача (позивачів) під час скликання та проведення спірних загальних зборів, при розгляді справи не вимагається залучення інших членів товариства або осіб, з якими на підставі спірних рішень товариство вступило у правовідносини, а також з`ясування обставин того, яким чином таке рішення вплинуло на їх права та обов`язки.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності конкретизовано у частині 3 статті 13, частині 1 статті 76, частині 1 статті 78, частині 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Як визначено Верховним Судом, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Европейський суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у свою чергу, звертає увагу на те, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Отже, принцип змагальності не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо наявного кворуму для проведення зборів суд враховує, що відповідно до частини 9 статті 15 Закону України «Про кооперацію» загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Тобто, суд має співставити загальну кількість членів товариства із кількістю членів, що безпосередньо взяли участь у зборах (були зареєстровані для участі в них).

Як зазначає відповідач, докази чого долучено до матеріалів справи, на засіданні правління 02.04.2023 року (протокол № 12) було прийнято рішення про проведення чергових загальних зборів товариства 07.05.2023 року.

Згідно протоколу засідання правління № 13 від 25.04.2023 року, керуючись інформацією сформованою за результатами Акту ревізії дійсних членів товариства від 25.04.2023 року, було прийнято рішення про затвердження списку дійсних членів товариства у кількості 108 осіб, керуватися фактичною кількістю членів товариства при скликанні зборів, затвердити порядок денний зборів та інші рішення, направлені на підготовку та проведення зборів 07.05.2023 року.

Отже, відповідач при проведенні зборів, на яких були зареєстровані 85 членів товариства, виходив з того, що дійсна, фактична кількість членів товариства становить 108 осіб.

Позивач наполягає на тому, що треба виходити із кількості членів товариства 228 осіб, тобто із кількості членів товариства, що зазначена в ЄДР.

Надаючи доводам сторін в цій частині належну юридичну оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Як вже зазначалося, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державну реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань загальна кількість членів товариства становить 228.

На зборах, згідно з текстом протоколу, були присутніми лише 85 членів при тому, що офіційно зареєстрованими є 288 чинних членів Товариства і жодна із сторін спору не змогла спростувати чи надати суду докази того, що на дату проведення спірних загальних зборів, кількість чинних членів товариства була меншою. Таким чином, участь у загальних зборах менше 115 чинних членів товариства, згідно з пунктами 27.2. та 27.3. Статуту та статті 15 Закону України «Про кооперацію», позбавляє будь-яке прийняте таким зборами рішення юридичної сили.

Суд припускає, що наведена у ЄДР кількість членів товариства, ймовірно, була визначена ще на стадії утворення товариства, та в силу різних причин, вона може не відповідати дійсній кількості чинних членів товариства.

Однак, прийняття та виключення членів Товариства повинно відбуватись у порядку, визначеному законодавством та Статутом товариства з затвердженням офіційних списків та внесенням відповідних офіційних даних до ЄДР.

Визначення списку членів Товариства шляхом проведення правлінням ревізії дійсної кількості членів на підставі актуальних даних грунтується на суб`єктивних критеріях оцінки членства осіб в товаристві, що не може вважатись правомірним, може порушувати гарантовані законодавством та Статутом права членів товариства.

Як зазначає сам відповідач, відповідні критерії оцінки членства ґрунтувались на наявній у товаристві документації, що могло бути обумовлено діями попереднього складу правління, що, наприклад, не зберегло такі рішення, чи не передало його новому складу правління чи таке рішення взагалі ніколи не приймалося.

Відтак, наразі кількість членів Садового товариства має визначатись за даними ЄДР і складає 228 осіб, тому кворум вважається наявним в разі присутності на зборах щонайменше 114 осіб +1.

Посилання відповідача на те, що одним із критеріїв перевірки членства у товаристві є прийняття зборами рішення про прийняття такої особи у члени товариства є помилковим з огляду на те, про що зазначає сам відповідач, що частина відповідних рішень, що могла бути прийнята у минулому могла бути не переданою попереднім складом органів управління такого товариства, новообраному складу. Хоча на членство особи у товаристві не можуть впливати суб`єктивні дії чи бездіяльність органів управління товариства.

Таким чином, за наслідками розгляду спору суд виходить з того, що позивач є членом у товариства і має право на захист свого права та охоронюваного законом інтересу.

Також судом встановлено, що оскаржуване рішення загальних зборів Садівницького товариства «Рябина» від 07.05.2023 року прийняте за відсутності необхідного кворуму і за обставин відвертого перешкоджання позивачу в участі у відповідних зборах, що є безумовною і достатньою підставою для визнання його недійсним.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позивачем надано обґрунтовані пояснення та докази в підтвердження позовних вимог, які в логічному поєднанні з фактичними обставинами справи є більш переконливими і дозволяють відтворити дійсні обставини і свідчать про наявність істотних порушень, які також порушують права та інтереси позивача, які підлягають відновленню в наведений в позові спосіб.

В свою чергу, позиція відповідача здебільшого ґрунтувалась на запереченні членства позивача, однак по суті наведених в позові порушень відповідачем не надано належних та достатніх спростувань.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними рішення загальних зборів Садівницького товариства «Рябина», прийняті на загальних зборах, які були проведені 07.05.2023 року.

3. Стягнути з Садівницького товариства «Рябина» (08714, Київська обл., Обухівський Р-н, село Старі Безрадичі, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.11.2023 р.

Суддя Т.П. Карпечкін