ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" листопада 2023 р. Cправа № 902/872/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОВИК" (вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 4Б, офіс 5, м. Київ, 04112)

до: Акціонерного товариства "Оператор газотранспортної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 1 233 335,99 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОВИК" з вимогами до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" про стягнення 867 192,50 грн основного боргу, 311 571,08 грн інфляційних нарахувань, 54 643,69 грн трьох відсотків річних та судових витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 27.06.2023 постановив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОВИК" залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Листом №б/н від 30.06.2023 (вх. №01-34/6069/23), що надійшов на електронну адресу суду 30.06.2023, позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання нової редакції позовної заяви з доказами її направлення на адресу відповідача.

Суд, ухвалою від 03.07.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/872/23 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.07.2023.

26.07.2023 до суду надійшла заява №21001-Ск-13577-0723 від 25.07.2023 відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву. Цього ж дня до суду надійшов відзив на позовну заяву №21001-Ск-13578-0723 від 25.07.2023.

При розгляді справи 27.07.2023, суд, розглянувши заяву відповідача №21001-Ск-13577-0723 від 25.07.2023 про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, дійшов висновку про її задоволення, про що постановив протокольну ухвалу.

За наслідками судового засідання 27.07.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів, оголошено перерву в судовому засіданні до 14.09.2023, про що 27.07.2023 постановлено ухвалу у протокольній формі.

11.08.2023 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив № б/н від 10.08.2023 (вх. № 01-34/7421/23 від 11.08.2023), скріплена електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Сидорова П.В..

14.09.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № 210007.1-Ск-15998/0923 від 13.09.2023, скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - Кравчук О.В., про зменшення розміру відшкодування витрат на правову допомогу, заявлену до стягнення в рамках даної справи до 75%.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 03.10.2023, про що 14.09.2023 постановлено протокольну ухвалу.

02.10.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № 210007.1-Ск-16492-1023 від 02.10.2023, скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - Кравчук О.В., про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 910/14221/23 за позовом АТ «Вінницягаз» до ТОВ «Газовик» про визнання недійсним договору розподілу природного газу №38А210-1213-21 від 29.12.2020.

Суд, ухвалою від 03.10.2023 розгляд справи по суті відклав на 09.11.2023.

08.11.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання № б/н від 08.11.2023 (в. № 01-34/10568/23 від 08.11.2023), скріплене електронним цифровим підписом представника відповідача - адвоката Рогового М.В. про відкладення судового засідання, призначеного на 09.11.2023, на іншу дату.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився. Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені ухвалою від 03.10.2023, яка 09.10.2023 направлена на адреси їх електронної пошти.

Розглядаючи в судовому засіданні 09.11.2023 клопотання № 210007.1-Ск-16492-1023 від 02.10.2023 представника відповідача про зупинення провадження у справі, суд виходить з наступного.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями ст. 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Встановлення лише факту взаємопов`язаності справ не є достатнім для прийняття рішення щодо зупинення провадження у справі до розгляду іншої.

В поданому клопотанні представник відповідача лише констатує факт, що Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/14221/23 за позовом за позовом АТ «Вінницягаз» до ТОВ «Газовик» про визнання недійсним договору розподілу природного газу №38А210-1213-21 від 29.12.2020. Будь-якого іншого належного обґрунтування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої, зокрема, в частині наведення конкретних обставин, які входять до предмету доказування у межах позовних вимог справи №902/872/23, та які одночасно можуть бути з`ясовані виключно в межах справи №910/14221/23, клопотання відповідача не містить.

Суд також враховує, що згідно з ч.3 ст.195 ГПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених п.п.1-3, п.3-1 ч.1 ст.227 та п.1 ч.1 ст.228 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво (п. 1); необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи (п. 2); перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації (п.3-1 ч.1 ст.227 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст.228 ГПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.

При розгляді справи 14.09.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу №902/872/23 до розгляду по суті на 03.10.2023, тобто справа знаходиться на стадії розгляду по суті.

Вимогами ч.3 ст.195, п.п.1-3, 3-1 ч.1 ст.227, п.1 ч.1 ст.228 ГПК України чітко визначено перелік підстав для зупинення провадження у справі на стадії розгляду справи по суті, який є вичерпним.

Враховуючи вищенаведене та те, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №902/872/23 подано до суду на стадії розгляду справи по суті, вказана відповідачем підстава для зупинення провадження (розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/14221/23 за позовом за позовом АТ «Вінницягаз» до ТОВ «Газовик» про визнання недійсним договору розподілу природного газу №38А210-1213-21 від 29.12.2020) у справі не входить до вичерпного переліку підстав для зупинення провадження у справі №902/872/23 на стадії її розгляду по суті, що визначений ч.3 ст.195 ГПК України, тому і з цих підстав клопотання про відповідача про зупинення провадження у справі №902/872/23 задоволенню не підлягає.

За вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання АТ «Вінницягаз» про зупинення провадження у справі №902/872/23 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/14221/23.

Розглядаючи клопотання представника відповідача № б/н від 08.11.2023 (вх. № 01-34/10568/23 від 08.11.2023) про відкладення судового засідання на іншу дату, судом враховано наступне.

Обґрунтовуючи необхідність відкладення розгляду справи представник відповідача вказує на неможливість його участі в засіданні суду 09.11.2023 з підстав перебування на лікуванні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Господарський суд звертає увагу, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою.

Поряд з цим господарський суд бере до уваги, що п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України передбачено можливість відкладення розгляду справи у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як зазначено судом вище, відповідач про розгляд справи повідомлений ухвалою від 03.10.2023, яка отримана останнім 09.10.2023, проте правом особистої участі чи направлення уповноваженого представника в судове засідання, не скористався.

При цьому суд зважає, що відповідачем не забезпечено явки уповноваженого представника в судове засідання з розгляду справи по суті, яке відбулось 03.10.2023.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відтак господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача № б/н від 08.11.2023 (вх. № 01-34/10568/23 від 08.11.2023) про відкладення судового засідання на іншу дату.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

За наслідками судового засідання 09.11.2023 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" зобов`язань за Договором розподілу природного газу № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 в частині проведення розрахунків за надані послуги з розподілу природного газу в період січень-серпень 2021 року, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗОВИК" заявлено до стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" 867 192,50 грн - основного боргу, 54 643,69 грн - 3% річних та 311 571,08 грн - інфляційних нарахувань.

Відповідач у поданому до суду відзиві проти позову заперечив. Суть заперечень зводиться до того, що ТОВ "Газовик" та АТ "Вінницягаз" є суміжними суб`єктами ринку природного газу по відношенню один до одного, власниками газових мереж, що з`єднані між собою, в місці з`єднання яких у визначеному Кодексом ГРМ порядку відбувається приймання-передача природного газу.

04.01.2016 між АТ "Вінницягаз" та ТОВ "Газовик" була підписана Технічна угода про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою, яка є безоплатною та не передбачає здійснення відповідачем оплати послуг позивача, а передбачає порядок технічного приймання-передачі природного газу від однієї газорозподільної системи до іншої. АТ "Вінницягаз" не замовляє у ТОВ "Газовик" послуги з розподілу природного газу для власних потреб, а взаємодіє з позивачем як суміжний Оператор ГРМ. Природний газ, який приймається в точках входу в ГРМ відповідача не є власністю останнього. Наведене, на думку відповідача, виключає підстави здійснення оплати позивачу за розподіл природного газу тих об`ємів, що були передані ТОВ "Газовик" в мережі АТ "Вінницягаз" як "перетоки" природного газу для забезпечення потреб третіх осіб.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що твердження відповідача, що наявність Технічної угоди про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою звільняє його від оплати послуг не відповідає дійсності, оскільки вказана угода визначає порядок приймання-передачі природного газу між сторонами, тоді як договір розподілу природного газу, укладений між Оператором ГРМ та замовником, що є суміжним Оператором ГРМ регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу замовника до газорозподільної системи Оператора ГРМ, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою Оператора ГРМ з метою його фізичної доставки до пункту приймання-передачі природного газу до ГРМ замовника (п.1.1. договору).

Вказаний договір спільно підписаний сторонами, умовами договору передбачено надання послуг за плату та обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням наведеного, за наявності у відповідача заборгованості з оплати вартості наданих йому позивачем послуг, позивач вважає, що його вимога про стягнення компенсаційних нарахувань (з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних) є правомірною та обґрунтованою.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 29 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газовик" (далі - Оператор ГРМ, позивач) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Вінницягаз" (далі - Замовник, відповідач) укладено Договір розподілу природного газу № 38А210-1213-21 (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору сторони визначили, що цей Договір розподілу природного газу укладений між Оператором ГРМ та Замовником, що є суміжним Оператором ГРМ та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Замовника до газорозподільної системи Оператора ГРМ, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою Оператора ГРМ з метою його фізичної доставки до пункту приймання-передачі природного газу до ГРМ Замовника.

Відповідно до пункту 1.2. Договору умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, ще здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

За цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Замовнику послугу з розподілу (переміщення) природного газу газорозподільною системою Оператора ГРМ до пункту приймання-передачі природного газу до газорозподільної системи Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим Договором. (п.2.1. Договору)

Відповідно до пункту 2.2. Договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газорозподільних систем.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що облік природного газу, що передається Оператором ГРМ до ГРМ Замовника, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно пункту 5.2. Договору визначення об`єму переданого (відібраного) природного газу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Замовником на підставі даних комерційного вузла обліку Замовника та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Відповідно до пункту 5.3. Договору за розрахункову одиницю переданого (відібраного) природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

За умовами пункту 6.1. Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Замовником за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно пункту 6.2. Договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до пункту 6.3. Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Замовника на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Замовник оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів.

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно пункту 6.5. Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Замовнику має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

За змістом пункту 6.6. Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Замовником, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

При цьому, 16.01.2021 Сторонами підписано Протокол розбіжностей до Договору, відповідно до якого пункт 6.6. Договору викладено в наступній редакції: «Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Замовником до 20 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг».

Відповідно до пункту 6.7. Договору оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Згідно пункту 6.8. Договору у разі виникнення у Замовника заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Замовника в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Замовника відповідно до черговості її виникнення. Укладення Сторонами та дотримання Замовником узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Замовника від виконання поточних зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до пункту 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та розповсюджує свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами з 01.01.2021 (п.12.1 Договору).

Відповідно до пункту 12.2. Договору у разі якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодна зі сторін письмово не заявить про свій намір розірвати чи змінити його, Договір вважається кожний раз продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку Договір не визнано недійсним. Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 32 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" Регулятором на ринку природного газу є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2787 від 30.12.2020 для Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" встановлено наступні тарифи на послуги розподілу природного газу:

на період з 01 січня 2021 року до 31 січня 2021 року включно: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 2,55 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ);

Постановою від 30.01.2021 № 135 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 30 грудня 2020 року № 2787» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг установила:

з 01 лютого 2021 року тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,79 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

На виконання умов Договору та із врахування зазначених вище тарифів Регулятора, позивачем було надано відповідачу послуги з розподілу природного газу, про що сторонами обопільно підписано та скріплено печатками наступні Акти приймання-передачі природного газу:

Акт приймання-передачі природного газу за січень 2021 року від 01.02.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в січні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 225,76192 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за лютий 2021 року від 01.03.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в лютому 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 231,297 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за березень 2021 року від 01.04.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в березні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 182,3123 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за квітень 2021 року від 01.05.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в квітні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 99,51640 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за травень 2021 року від 01.06.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в травні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 35,02370 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за червень 2021 року від 01.07.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в червні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 24,01340 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за липень 2021 року від 01.08.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в липні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 22,32520 тис.м.куб;

Акт приймання-передачі природного газу за серпень 2021 року від 01.09.2021, за яким ТОВ «Газовик» передав в серпні 2021 року в розподільчі мережі АТ «Вінницягаз» природній газ в кількості 21,24250 тис.м.куб.

Відповідно до положень пункту 6.5. Договору та вимог Кодексу газорозподільних систем, за вказаний період позивачем складено наступні Акти наданих послуг

- Акт наданих послуг № 9 від 31.01.2021 на суму 306 523,26 грн;

- Акт наданих послуг № 20 від 28.02.2021 на суму 215 167,31 грн;

- Акт наданих послуг № 45 від 31.03.2021 на суму 215 167,31 грн;

- Акт наданих послуг № 64 від 30.04.2021 на суму 215 167,31 грн;

- Акт наданих послуг № 81 від 31.05.2021 на суму 215 167,31 грн;

- Акт наданих послуг № 99 від 30.06.2021 на суму 215 167,31 грн;

- Акт наданих послуг № 113 від 31.07.2021 на суму 215 167,31 грн;

- Акт наданих послуг № 129 від 31.08.2021 на суму 215 167,31 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач за кожний місяць направляв відповідачу рахунки для оплати та акти для підписання і повернення позивачу з супровідними листами, а саме:

Лист № 140 від 01.03.2021 рахунок на оплату № 33 від 01.03.2021 акт надання послуг № 20 від 28.01.2021, акт прийому передачі за січень 2021;

Лист № 205 від 01.04.2021 рахунок на оплату № 49 від 01.04.2021, акт надання послуг № 45 від 31.03.2021;

Лист № 213 від 05.05.2021 рахунок на оплату № 67 від 30.04.2021, акт надання послуг № 64 від 30.04.2021;

Лист № 218 від 26.05.2021 рахунок на оплату № 67 від 01.05.2021, акт надання послуг № 64 від 30.04.2021, акт надання послуг № 81 від 31.05.2021;

Лист № 296 від 01.07.2021 рахунок на оплату № 96 від 01.07.2021, акт надання послуг № 99 від 30.06.2021;

Лист № 322 від 02.08.2021 рахунок на оплату № 125 від 31.08.2021, акт надання послуг № 129 від 31.08.2021, рахунок на оплату 177 від 01.11.2021 , акт надання послуг № 187 від 31.10.2021;

Лист № 433 від 08.11.2021 акт надання послуг № 129 від 31.08.2021, рахунок на оплату № 125 від 31.08.2021, акт надання послуг № 187 від 31.10.2021, рахунок на оплату № 177 від 01.11.2021;

Лист № 434 від 08.11.2021 Акти прийому передачі природного газу з лютого по березень 2021р.

Крім того Листом № 186 від 26.03.2021 позивачем направлено відповідачу акт звірки взаєморозрахунків, та листом № 246 від 03.06.2021 акт звіряння розрахунків, з проханням підписати та повернути один примірник.

Відповідач Листом 30.03.2021 № 210-С.3041-0321 повернув Акти надання послуг № 9 від 31.01.2021, № 20 від 28.02.2021, акт прийому передачі газу за січень, підписав акти прийому передачі газу з січня по серпень та підписав акт наданих послуг за березень 2021 року.

Решта Актів надання послуг за період квітень-серпень 2021 року відповідачем залишено без підпису. При цьому суд зважає на ту обставину, що об`єми природного газу, переданого позивачем в розподільчі мережі відповідача у спірний період визнано останнім шляхом підписання Актів приймання-передачі природного газу.

Таким чином, за період з січня по серпень 2021 року позивачем надано відповідачу послугу з розподілу природного газу на загальну суму 1 812 694,43 грн.

Згідно виписок по особовому рахунку відповідач за отримані послуги розрахувався частково, а саме: 14.04.2021 відповідачем сплачено за розподіл природного газу 215 167,31 грн; 29.04.2021 - 215 167,31 грн; 04.06.2021 - 215 167,31 грн; 09.06.2021 - 284 832,69 грн; 01.10.2021 - 215 167,31 грн, всього на загальну суму 945 501,93 грн.

Як слідує із розрахунку ціни позову та наданих представником позивача під час розгляду справи пояснень, грошові кошти, отримані від Замовника в поточному розрахунковому періоді, зарахувались позивачем в рахунок погашення існуючої заборгованості Замовника відповідно до черговості її виникнення.

Таким чином, предметом спору є заборгованість відповідача у розмірі 867 192,50 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 54 643,69 грн - 3% річних та 311 571,08 грн - інфляційний втрат .

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача за Договором розподілу природного газу № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 суми основного боргу за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 867 192,50 грн. трьох процентів річних в розмірі 54 643,69 грн та інфляційних втрат в розмірі 311571,08 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором про надання послуг.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір розподілу природного газу № 38А210-1213-21 від 29.12.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Як слідує з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отримані послуги з розподілу природного газу у розмірі 867 192,50 грн належним чином не виконав.

Відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що приймання передача природного газу здійснювалось відповідачем не на підставі Договору розподілу природного газу № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 укладеного між сторонами, а на підставі укладеної 04.01.2016 між АТ "Вінницягаз" та ТОВ "Газовик" Технічної угоди про умови приймання-передачі газу газорозподільною системою, яка є безоплатною та не передбачає здійснення відповідачем оплати послуг позивача.

Розглянувши наведені відповідачем заперечення, суд зазначає, що взаємовідносини операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів, об`єкти яких підключені до газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015.

Окрім того, правові засади функціонування ринку природного газу України визначає Закон України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015р. (далі - Закон України "Про ринок природного газу").

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

29.12.2020 року між АТ "Вінницягаз" та ТОВ "Газовик" було укладено договір розподілу природного газу № 35А210-1213-21, за умовами якого сторони визначили, що цей Договір розподілу природного газу укладений між Оператором ГРМ та замовником, що є суміжним Оператором ГРМ та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу замовника до газорозподільної системи Оператора ГРМ, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою Оператора ГРМ з метою його фізичної доставки до пункту приймання-передачі природного газу до ГРМ замовника (п. 1.1. Договору).

У пункті 2.1. Договору встановлено, що за цим Договором Оператор ГРМ взяв на себе зобов`язання надати замовнику послугу з розподілу (переміщення) природного газу газорозподільною системою Оператора ГРМ до пункту приймання-передачі природного газу до газорозподільної системи Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим Договором.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7.2. Договору Оператор ГРМ має право отримувати від Замовника оплату за цим Договором.

Згідно підпункту 1 пункту 7.4. Договору Замовник зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками позивача та відповідача відповідно.

Обставина щодо підписання сторонами Договору розподілу природного газу № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 відповідачем не заперечується.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Укладаючи договір, сторони у межах законодавства на власний розсуд погоджують умови, на яких вступають у договірні правовідносини.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином, підписуючи Договір, відповідач без будь-яких зауважень чи застережень надав свою згоду на надання послуги з розподілу (переміщення) природного газу газорозподільною системою Оператора ГРМ до пункту приймання-передачі природного газу до газорозподільної системи замовника за плату у відповідності до умов договору.

До того ж, підписавши протокол розбіжностей до Договору з визначенням строків оплати наданих послуг, відповідач усвідомлював взяті на себе зобов`язання по оплаті відповідних послуг.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 викладено такий правовий висновок: "Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)".

У свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (предмет позову - стягнення заборгованості за договором) сформульовано висновок про те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з січня по серпень 2021 року позивачем надано відповідачу послугу з розподілу природного газу на загальну суму 1 812 694,43 грн.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Здійснення господарської операції з надання послуг розподілу природного газу позивачем на користь відповідача та відповідно прийняття відповідачем послуги з розподілу природного газу за Договором № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 підтверджується актами надання послуг за період з січня по серпень 2021 року, а також здійсненням відповідачем часткової оплати послуг з розподілу природного газу за вказаним Договором із зазначенням його у графі призначення платежу.

Суд зауважує, що Договір розподілу природного газу № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 є дійсним та обов`язковим для сторін в силу імперативних приписів статей 204, 629 ЦК України.

Умови Договору з оплати послуг з розподілу природного газу за Договором № 38А210-1213-21 від 29.12.2020 акцептовані відповідачем шляхом прийняття таких послуг та здійснення часткової оплати за цим Договором.

З огляду на викладене, доводи відповідача, що приймання-передача природного газу здійснювалось відповідачем не на підставі Договору, а на підставі укладеної 04.01.2016 року між АТ "Вінницягаз" та ТОВ "Газовик" Технічної угоди судом відхиляються.

Доводи щодо здійснення приймання-передачі природного газу на безоплатній основі та на підставі Технічної угоди між АТ "Вінницягаз" та іншими суміжними суб`єктами ринку природного газу, такими як АТ "Хмельницькгаз", АТ "Житомиргаз" та АТ "Уманьгаз" судом відхиляються, оскільки обставини приймання-передачі природного газу та надання послуг з розподілу природного газу між вказаними особами та АТ "Вінницягаз" не входять до предмету доказування у цій справі.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням проведених відповідачем оплат, заборгованість останнього за послуги розподілу природного газу за спірний період склала 867 192,50 грн.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором щодо сплати заборгованості за надані позивачем послуги розподілу природного газу за період січень-серпень 2021 року в повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови Договору розподілу природного газу в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

За наведеного, позивачем правомірно заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 867 192,50 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 54 643,69 грн 3% річних та 311 571,08 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З огляду на вищезазначене, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають умовам чинного законодавства України.

Суд акцентує увагу, що відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності проведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, не надано власного контррозрахунку заборгованості тощо.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE судом виявлено помилку в розрахунку 3% річних в бік завищення, яка виникла через включення в період прострочення останній день оплати за актами за період травень-серпень 2021 року. За перерахунком суду, розмір 3% річних за визначений позивачем період складає 54 619,03 грн, тому вказана вимога підлягає до задоволення у визначено судом розмірі. При перевірці розрахунку інфляційних втрат судом отримано більший розмір аніж заявлено позивачем. При цьому, зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд прийшов до висновку, що правомірним буде стягнення з відповідача 311 571,08 грн інфляційних втрат.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно безпідставними, а тому підлягають частковому задоволенню, з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду позивачем згідно квитанцій № 43 від 15.06.2023 на суму 10 000,00 грн та № 44 від 15.06.2023 на суму 8 614,60 грн сплачено судовий збір в загальному розмірі 18 614,60 грн.

При цьому, з огляду на ціну позову 1 233 407,27 грн розмір судового збору складає 18 501,11 грн.

Відтак позивачем зайво сплачено судовий збір в розмірі 113,49 грн, які, за відповідним клопотанням, в порядку положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягають поверненню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 18 500,74 грн..

Також в прохальній частині позовної заяви позивач стягнути з відповідача 230 246,24 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши вимогу про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом враховане таке.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.

Відповідно до положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довіреності № 1 від 01.06.2023 представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" у справі № 902/872/23 здійснював адвокат Сидоров Петро Віталійович.

Докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано разом із позовною заявою.

До позовної заяви позивачем долучено договір про надання правової допомоги б/н від 01.06.2023, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2023, попередній розрахунок суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвокат за надання правової допомоги, рахунок на сплату витрат адвокат за надання правової допомоги б/н від 01.06.2023 та платіжні інструкції № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 10 000,00 грн, № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 10 000,00 грн, № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 1 679,90 грн.

Відповідно до пункту 1.1. укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газовик» (замовник, клієнт) та адвокатом Сидоровим Петром Віталійовичем (адвокат) договору про надання правової допомоги від 01.06.2023 (далі - договір) за цим договором (угодою) адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання клієнту юридичної допомоги в інтересах клієнта па умовах та обсязі, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також всі понесені адвокатом фактичні витрати, пов`язані з виконанням Договору.

Сума гонорару за прийнятим дорученням: згідно додатку (п. 1.3. договору).

Згідно пункту 3.1. договору гонорар за цим договором вноситься клієнтом протягом двадцяти днів з дня підписання цього договору. На підтвердження внесення гонорару адвокатом складається письмовий документ (розписка, прибутковий касовий ордер тощо). Порушення клієнтом строків внесення гонорару, або внесення гонорару в неповній сумі дає адвокату право достроково розірвати договір із залишенням адвокатом частини внесеної клієнтом неповної суми гонорару пропорційно виконаній адвокатом роботи.

Відповідно до підписаного 01.06.2023 додатку № 2 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2023 сторонами погоджено суму гонорару за прийнятим дорученням: 5% від суми заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу та 50% від суми стягнутої понад суми заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу. Також вказаним додатком № 2 передбачено порядок оплати за договором: 2,5% від суми заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу до подання позовної заяви; 2,5% від суми від задоволеної до стягнення заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу рішенням суду першої інстанції; та 50% від суми стягнутої понад суми заборгованості за послуги транспортування природного газу, після набрання рішенням законної сили та передачі його на виконання.

01.06.2023 між адвокатом та клієнтом підписано попередній розрахунок суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № б/н від 01.06.2023 на суму 230 246,24 грн.

01.06.2023 адвокатом виставлено клієнту рахунок на оплату витрат за надані послуги правової допомоги на суму 21 679,81 грн.

Згідно платіжних інструкцій № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 10 000,00 грн, № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 10 000,00 грн, № 12/06/2023 від 12.06.2023 на суму 1 679,90 грн ТОВ "Газовик" сплачено на користь Сидорова П.В. 21 679,90 грн із зазначенням у графі призначення платежу - згідно договору про надання правової допомоги від 01.06.2023.

Відповідно до вимог статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката № 210007.1-Ск-15998/0923 від 13.09.2023 АТ "ОГС "Вінницягаз" зазначило, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, неспівмірним із ступенем складності справи, виконаних адвокатом робіт та ціною позову, не підтверджений відповідними доказами.

З урахуванням наведеного АТ "ОГС "Вінницягаз" просило суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами на 75 відсотків.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою - шостою статті 126, частинами п`ятою - дев`ятою статті 129 ГПК України, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до стягнення з урахуванням того, чи були такі витрати пов`язані зі справою та чи була їх сума обґрунтованою.

У разі якщо суд дійде висновку щодо зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то в судовому рішенні повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, 01.06.2022 року у справі № 914/4/20.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Cудові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу мають бути безпосередньо пов`язаними з розглядом справи.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Сидоровим Петром Віталійовичем послуг з професійної правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю " Газовик " у справі № 902/872/23.

Як вбачається із змісту договору про надання правової допомоги клієнт зобов`язався сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також всі понесені адвокатом фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору. На підтвердження внесення гонорару адвокатом сторонами договору погоджено складення письмового документу (розписки, прибуткового касового ордеру тощо).

Також за умовами додатку № 2 до договору передбачено суму та порядок сплати гонорару - 5% від суми заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу та 50% від суми стягнутої понад суми заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу; порядок оплати за договором: 2,5% від суми заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу до подання позовної заяви; 2,5% від суми від задоволеної до стягнення заборгованості боржника за послуги транспортування природного газу рішенням суду першої інстанції; та 50% від суми стягнутої понад суми заборгованості за послуги транспортування природного газу, після набрання рішенням законної сили та передачі його на виконання.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Наявними матеріалами справи підтверджено витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 21 679,90 грн.

Доказів на підтвердження понесення та обґрунтування судових витрат на професійну правничу допомогу у решті заявлених до стягнення з відповідача 208 569,34 грн витрат представником позивача не надано з посиланням на умови договору.

Водночас врегулювання у договорі строку оплати правових послуг не звільняє позивача від обов`язку надання суду доказів фактично понесених позивачем судових витрат на час розгляду справи.

Проте, актів приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги), звітів про виконану роботу відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги позивачем не надано. Інших доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу, заяви про надання таких доказів у відповідності до статті 129 ГПК України після ухвалення рішення суду позивачем суду не надано та усно не заявлено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи № 902/872/23 у сумі 21 679,90 грн.

Решта вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 208 569,34 грн є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд не спростовує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює зазначені обставини з точки зору можливості покладення таких витрат у заявленому розмірі на іншу сторону по справі (відповідача).

За відсутності доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 208 569,34 грн оцінка співмірності та необхідності заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі судом не надається.

Положеннями частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 679,90 грн розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з яких: 21 679,47 грн покладаються на відповідача; 0,43 грн покладаються на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись пунктом 2 частини 1 статті 231, статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути Акціонерного товариства "Оператор газотранспортної системи "Вінницягаз" (пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, 21012; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОВИК" (вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 4Б, офіс 5, м. Київ, 04112; ) 867 192 грн. 50 коп. - основного боргу; 311 571 грн. 08 коп. - інфляційних втрат; 54 619 грн. 03 коп. - 3% річних; 18 500 грн. 74 коп. - витрат зі сплати судового збору та 21 679 грн. 47 коп. - витрат на професійну правничу допомогу .

В решті позову відмовити.

Примірник рішення направити відповідачу до електронного кабінету в ЄСІТС, позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1, представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 20 листопада 2023 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 4Б, офіс 5, м. Київ, 04112)