ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. Справа№ 910/28/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсака В.А.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 02.11.2023:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023

у справі №910/28/21 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) фізичні особи: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) ОСОБА_6 , 7) ОСОБА_7 , 8) ОСОБА_8 , 9) ОСОБА_9 , 10) ОСОБА_10 , 11) ОСОБА_11 , 12) ОСОБА_12 , 13) ОСОБА_13 , 14) ОСОБА_14 , 15) ОСОБА_15 , 16) ОСОБА_16 , 17) ОСОБА_17 , 18) ОСОБА_18 , 19) ОСОБА_19 , 20) ОСОБА_20 , 21) ОСОБА_21 , 22) ОСОБА_22 , 23) ОСОБА_23 , 24) ОСОБА_24 , 25) ОСОБА_25 , 26) ОСОБА_26 , 27) ОСОБА_27 , 28) ОСОБА_28 , 29) ОСОБА_29 , 30) ОСОБА_30 , 31) ОСОБА_31 , 32) ОСОБА_32 , 33) ОСОБА_33 , 34) ОСОБА_34 , 35) ОСОБА_35 , 36) ОСОБА_36 , 37) ОСОБА_37 , 38) ОСОБА_38 , 39) ОСОБА_39 , 40) ОСОБА_40 , 41) ОСОБА_41 , 42) ОСОБА_42 , 43) ОСОБА_43 , 44) ОСОБА_44 , 45) ОСОБА_45

про стягнення 395 656,06 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про визнання зобов`язання припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач за первісним позовом, ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" (далі - відповідач за первісним позовом, ПрАТ "Київміськбуд - 2", скаржник) про стягнення 395 656,06 грн., а саме 363 109,07 грн. основного боргу, 10 387,15 грн. пені, 18 155,45 грн. штрафу, 1 731,17 грн. процентів річних та 2 273,22 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати фактично спожитих послуг з водопостачання та водовідведення згідно Договору № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, штраф, проценти річних та втрати від інфляції.

19.03.2021 до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" (далі - позивач за зустрічним позовом) до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про визнання зобов`язань ПАТ «Трест «Киїміськбуд-2» за Договором № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 року припиненими з 01.12.2018.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що спірний договір є розірваним в односторонньому порядку згідно з пунктом 7.2 Договору та на підставі статей 651, 653 Цивільного кодексу України, про що ПАТ «АК «Київводоканал» було отримано повторно повідомлення №1065 від 29.10.2018 про розірвання дії договору водопостачання та водовідведення та на підставі Наказу №53 від 20.08.2018 року про вивід гуртожитку з експлуатації у зв`язку з його аварійністю. Отже, зобов`язання є припиненими з 01.12.2018 відповідно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про визнання зобов`язань за договором припиненими, об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/28/21, призначено підготовче судове засідання у справі на 12.05.2021.

29.07.2022 від позивача за зустрічним позовом - ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" надійшла заява №289 від 28.07.2022 про зміну предмету зустрічного позову з доказами її надсилання на адресу відповідача за зустрічним позовом, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд прийняти до розгляду дану заяву та розглядати зустрічні позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати правовідносини між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» по договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 припиненими з 01.12.2018;

- зобов`язати ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 та зняти з 01.12.2018 ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» (ідентифікаційний код: 04012661, адреса: м. Київ, вул. Народного ополчення, 26-А) з обліку як споживача послуги договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 по об`єкту: вул. Польова, 19/8, в м. Києві;

- стягнути з ПАТ «АК «Київводоканал» на користь ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» суму судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі № 910/28/21 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 363 109 грн. 07 коп. основного боргу, 1 731 грн. 17 коп. процентів річних, 2 273 грн. 22 коп. втрат від інфляції, пеню в розмірі 7 007 грн. 03 коп., штраф в розмірі 18 155 грн. 45 коп. та 5 884 грн. 39 коп. судового збору. В іншій частині первісного позову - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції керувався тим, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку за адресою вул. Польова 18/9 у м. Києві, а тому згідно приписів чинного законодавства зобов`язаний сплачувати комунальні послуги на утримання житла, у тому числі за укладеним з позивачем за первісним позовом Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 на постачання питної води та водовідведення.

Відхиляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанці зазначив про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 припиненими з 01.12.2018, з огляду на те, в тому числі, що позивачем за зустрічним позовом обраний неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також, зважаючи на відсутність доказів припинення дії Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні решти зустрічних позовних вимог, а саме про зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором та зняти з 01.12.2018 ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуги по об`єкту за адресою вул. Польова 18/9 у м. Києві, слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд звільнити її від сплати судового збору. Задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі № 910/28/21 у частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд - 2" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 363 109 грн. 07 коп. основного боргу, 1 731 грн. 17 коп. процентів річних, 2 273 грн. 22 коп. втрат від інфляції, пеню в розмірі 7 007 грн. 03 коп., штраф в розмірі 18 155 грн. 45 коп. та 5 884 грн. 39 коп. судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені первісного позову Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що у гуртожитку залишилася проживати тільки частина мешканців у порівнянні із тією кількістю мешканців, які проживали на час укладання між позивачем та відповідачем Договором послуг з постачання питної води та водовідведення від 29.09.2009, що як наслідок призводить до хибних розрахунків позивача середньодобового споживання цих послуг і визначення боргу у сумі 363 109,07 грн.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги наявні у справі докази про кількість фактично спожитих послуг з водопостачання, що підтверджується даними поточних показань лічильника згідно з актами про зняття з приладів обліку за квітень 2019 року та за жовтень 2020 року.

Водночас скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував надані скаржником пояснення щодо оплати послуг позивача, яка була здійснена мешканцями гуртожитку саме на вимогу позивача під загрозою відключення холодної води.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Трест "Київміськбуд-2" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" зводяться до такого:

- дію Договору №08817/4-1-09 від 20.09.2009 у частині об`єкту по м. Київ, вул. Польова, 19,8 було припинено на підставі пункту 7.2 Договору шляхом направлення письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку та на підставі наказу ПАТ "Трест "Київміськбуд - 2" №53 від 20.08.2018 про виведення будівлі із експлуатації;

- матеріали справи містять докази втручання без згоди та повідомлення власника будівлі у внутрішню мережу водопостачання з боку ПАТ «АК «Київводоканал» та третіх осіб, про що свідчить лист ПАТ «АК «Водоканал» №3999/8/8/02-22 від 08.08.2022;

- матеріали справи містять докази, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не мало доступу до гуртожитку за період позовних вимог;

- матеріали справи не містять доказів отримання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2019 по 31.10.2020 за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 на суму 363 109,07 грн.;

- у матеріалах справи відсутні належні докази отримання таких послуг, та докази виставлення ПАТ «АК «Київводоканал» в порядку пункту 2.2.1 Договору розрахункових документів на адресу відповідача за первісним позовом;

- матеріали справи містять докази споживання третіми особами у справі послуг з водопостачання за період з 01.04.2019 по 31.10.2020 в обсязі 8 334 м.куб.;

- згідно наданих ПАТ «АК «Київводоканал» показань приладів обліку за розрахунком відповідача за первісним позов вартість отриманих третіми особами послуг становить 181 172,25 грн.;

- матеріали справи не містять доказів не допуску працівників ПАТ «АК «Київводоканал» до засобів обліку у будівлі гуртожитку саме працівниками ПАТ «Трест «Київміськбуд-2»;

- доводи позивача за первісним позовом щодо відсутності договірних відносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та мешканцями гуртожитку не відповідають положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки в даному випадку, треті особи є користувачами кімнат та місць загального користування в будівлі гуртожитку, які споживають комунальні послуги, надані їм ПАТ «АК «Київводоканал» для власних потреб, тому за згодою власника будівлі мають право укласти відповідний договір;

- зустрічні позовні вимоги доведені належними та допустимими засобами доказування.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги, письмові пояснення та клопотання учасників апеляційного провадження

24.08.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що як вірно встановлено судом першої інстанції, у зв?язку із відсутністю доступу контролера ПАТ «АК «Київводоканал» до приладу обліку з централізованого водопостачання та водовідведення, а також у зв?язку з перебуванням приладу обліку у певний період часу у неробочому стані (таким що не підлягає зняттю показань), позивачем за первісним позовом правомірно проведений розрахунок витрат за надані послуги, відповідно до середньодобового споживання згідно Правил 190.

При цьому, з урахуванням визначених умовами Договору та приписами чинного законодавства зобов?язань ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як абонента в частині забезпечення об?єктів засобами обліку, їх повірки та звіряння, а також забезпечення доступу представників постачальника для зняття показників, у тому числі шляхом забезпечення відповідальної особи для здійснення всіх функцій абонента, відповідальність покладається саме на абонента (споживача) послуг.

24.08.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2", відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що відключення гуртожитку, у якому проживають сім`ї з малолітніми дітьми, від мереж водопостачання та водовідведення несе не тільки непередбачувані негативні наслідки соціального, екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру, а є незаконним, оскільки відключення абонентів приватного сектору (фізичних осіб) від мереж централізованого водопостачання є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем.

Також ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зустрічні позовні вимоги не визнає та зазначає, що умовами спірного договору не передбачено право позивача за зустрічним позовом на його розірвання в односторонньому порядку. Оскільки позивач за зустрічним позовом не звертався до суду з позовом про розірвання спірного договору, такий договір є чинним та зобов`язання за цим договором повинні виконуватися сторонами.

25.09.2023 через відділ документального забезпечення суду від скаржника (позивач за зустрічним позовом) надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання ПрАТ «АК «Київводоканал» послуг ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» за договором №08817/4-09 від 29.09.2009 на суму 363 109,07 грн. за період часу з квітня 2019 по жовтень 2022 років. Натомість матеріали справи містять докази надані відповідачем за первісним позовом, про відмову від отримання послуг за даним договором по об?єкту дислокації: вул. Польова, 19/8 в м. Києві у зв?язку із виводом його з експлуатації та припинення дії Договору в цій частині (листи з доказами їх вручення Позивачу за первісним позовом №є0749 від 30.07.2018, №є0793 від 21.08.2018).

25.09.2023 через відділ документального забезпечення суду від скаржника (позивач за зустрічним позовом) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, до якого додано: протокол міжвідомчої комісії Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації з питань обстеження жилого будинку (гуртожитку) за адресою: м. Київ, вул.Польова, 19/8 від 01.03.2023; витяг зі звіту про науково-технічну роботу за темою «Обстеження технічного стану будівлі гуртожитку за адресою вул.Польова, 19/8, Солом?янського району м. Києва», затверджений заступником інституту з наукової роботи, к.т.н, с.н.с. Ю.С.Слюсаренко 14.07.2023; итяг з програми обмеженого режиму експлуатації будівлі гуртожитку за адресою: вул.Польова, 19/8 в Солом?янському районі м. Києва.

В обгрунтування неможливості подання до суду першої інстанції даних доказів, скаржник (відповідач за первісним позовом) зазначає, що, оскільки, рішення суду першої інстанції було винесено - 02.03.2023, а нові докази Звіт обстеження від 14.07.2023 та Програма від 25.07.2023 були отримані ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» лише в кінці липня 2023р., скаржник фізично не мав змоги надати дані докази в суд першої інстанції або до апеляційної скарги, яка була подана до отримання звіту. Але, ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» повідомляв суд першої інстанції та надавав відповідні докази роботи Міжвідомчої комісії, яка повинна провести відповідне обстеження жилого будинку (гуртожитку) за адресою: м. Київ, вул. Польова, 19/8 з метою встановлення його відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилого будинку (гуртожитку) непридатним для проживання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі № 910/28/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Корсак В.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 задоволено клопотання про звільнення від сплати судового збору. Звільнено від сплати судового збору скаржника за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі № 910/28/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі № 910/28/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі № 910/28/21. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 14.09.2023.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023 для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Корсак В.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/28/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поновлено Приватному акціонерному товариству "Трест "Київміськбуд-2" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21. Об`єднано апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 в одне апеляційне провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21. Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційних скарг відбудеться у судовому засіданні на раніше призначену дату на 14.09.2023. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2023, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., у відпустці, для розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 прийнято справу №910/28/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 відкладено розгляд справи №910/28/21 на 12.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2023 відкладено розгляд справи №910/28/21 на 02.11.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Учасники апеляційного провадження, які відповідно до протоколу судового засідання від 02.11.2023 з`явились у судове засідання, надали пояснення по суті апеляційних скарг, а також висловили свою правову позицію щодо клопотання скаржника (позивач за зустрічним позовом) про долучення до матеріалів справи нових доказів на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Учасники апеляційного провадження, які відповідно до протоколу судового засідання від 02.11.2023 не з`явились у судове засідання, у своюу чергу, про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг та справи повідомлялися належним чином.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників інших учасників апеляційного провадження не є перешкодою для розгляду апеляційних скарг по суті.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційних скарг - відсутні.

У засіданні суду 02.11.2023 судом розглянуто питання скаржника (позивач за зустрічним позовом) щодо долучення до матеріалів справи нових доказів.

Протокольною ухвалою судом відмовлено у задоволенні даного клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів з наступних підстав.

Як зазначалось колегією суддів вище, 25.09.2023 через відділ документального забезпечення суду від скаржника (позивач за зустрічним позовом) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, до якого додано: протокол міжвідомчої комісії Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації з питань обстеження жилого будинку (гуртожитку) за адресою: м. Київ, вул.Польова, 19/8 від 01.03.2023; витяг зі звіту про науково-технічну роботу за темою «Обстеження технічного стану будівлі гуртожитку за адресою вул.Польова, 19/8, Солом?янського району м. Києва», затверджений заступником інституту з наукової роботи, к.т.н, с.н.с. Ю.С.Слюсаренко 14.07.2023; витяг з програми обмеженого режиму експлуатації будівлі гуртожитку за адресою: вул.Польова, 19/8 в Солом?янському районі м. Києва.

В обгрунтування неможливості подання до суду першої інстанції даних доказів, скаржник (відповідач за первісним позовом) зазначає, що, оскільки, рішення суду першої інстанції було винесено - 02.03.2023, а нові докази Звіт обстеження від 14.07.2023 та Програма від 25.07.2023 були отримані ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» лише в кінці липня 2023р., скаржник фізично не мав змоги надати дані докази в суд першої інстанції або до апеляційної скарги, яка була подана до отримання звіту. Але, ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» повідомляв суд першої інстанції та надавав відповідні докази роботи Міжвідомчої комісії, яка повинна провести відповідне обстеження жилого будинку (гуртожитку) за адресою: м. Київ, вул. Польова, 19/8 з метою встановлення його відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилого будинку (гуртожитку) непридатним для проживання.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

За таких обставин суд не приймає до розгляду докази, надані скаржником (позивач за зустрічним позовом), а саме: витяг зі звіту про науково-технічну роботу за темою «Обстеження технічного стану будівлі гуртожитку за адресою вул.Польова, 19/8, Солом?янського району м. Києва», затверджений заступником інституту з наукової роботи, к.т.н, с.н.с. Ю.С.Слюсаренко 14.07.2023; витяг з програми обмеженого режиму експлуатації будівлі гуртожитку за адресою: вул.Польова, 19/8 в Солом?янському районі м. Києва

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, так як наведені у них обставини не були відомі суду та учасникам справи на момент розгляду справи в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на положення ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України та зазначає, що інша частина доказів, наданих скаржником (позивач за зустрічним позовом), існувала станом на час розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення рішення.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної в апеляційній скарзі чи відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк. Надані докази існували станом на день розгляду справи в суді першої інстанції та могли бути отримані учасниками справи, однак не подавалися останніми до суду першої інстанції разом з заявами по суті справи, а тому вказане виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції у порядку ст. 269 ГПК України.

За наведених підстав апеляційний суд не приймає до розгляду наданий скаржником (позивач за зустрічним позовом) протокол міжвідомчої комісії Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації з питань обстеження жилого будинку (гуртожитку) за адресою: м. Київ, вул.Польова, 19/8 від 01.03.2023.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно вставлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 29.09.2009 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - постачальник за договором) та Відкритим акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2», в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» (далі - абонент за договором) був укладений Договір № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір), відповідно умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред`явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва (далі - Дозвіл), приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (далі - місцеві Правила приймання), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року №37, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 року за №403/6691 (далі - Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини які виникають за цим Договором.

Розділами 2 - 7 Договору сторонами визначені облік води, порядок розрахунків та вартість послуг, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, строк дії договору тощо.

Дислокацією об`єктів водоспоживання та водовідведення (споживачів), що є невід`ємною частиною Договору, сторони визначили адресу об`єктів споживання: 1) гуртожиток за адресою вул. Польова, 19,8; 2) гуртожиток за адресою вул. Борщагівська, 171/18; 3) гуртожиток за адресою вул. Салютна, 1; 4) гуртожиток за адресою вул. Туполева 16-і; 5) гуртожиток за адресою вул. Туполева 18-д; 6) гуртожиток за адресою вул. Серпова 9; 7) гуртожиток за адресою просп. Перемоги 118; 8) гуртожиток за адресою вул. Строкача 7.

Як вбачається із матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по вул. Польова, 19,8 у м. Києві, що підтверджується Свідоцтвом на право власності від 18.09.1998 року серія ЖБ №23475 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №135378618 від 23.08.2018 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Вказаний гуртожиток передано до складу майна ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» у 1996 році згідно з наказом Фонду державного майна України від 11 червня 1996 року №673, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 05 серпня 1996 року №1239 та наказом РВ Фонду державного майна України від 14 жовтня 1996 року № 1945.

За умовами пункту 7.1 Договору цей договір укладається строком на 1 рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

У відповідності до пункту 1.2 Договору встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків. Режим може бути змінений постачальником без внесення змін до договору у випадку прийняття органами місцевого самоврядування або органами виконавчої влади відповідних нормативних документів, які визначатимуть інший режим надання послуг (встановлення графіків подачі води та/або приймання стоків тощо).

Згідно з пунктом 3.1 Договору основними обов`язками постачальника за Договором є: забезпечення постачання питної води, якість якої відповідає ГОСТу 2874-82, приймання стічних вод, визначення у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників абонента, кількість наданої абоненту води та прийнятих від нього стоків в міську каналізаційну мережу, щомісячно направлення абоненту розрахункових документів на оплату наданих йому послуг тощо.

У відповідності до підпунктів 2.1.1, 2.1.2 пункту 2.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показниками лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Зняття показників водолічільників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонентів із стабільним об`ємом водоспоживання (до 30 куб. із незначним коливанням) зняття показників може здійснюватись постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Відповідно до пункту 2.1.4. Договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування та місцевих правил приймання.

Пунктом 3.3.6 Договору визначений обов`язок абонента забезпечувати своєчасний та безперешкодний доступ представникам постачальника (при наявності посвідчень) для зняття показань з приладів обліку з водоспоживання, для взяття з каналізаційних колодязів контрольних проб на перевірку допустимих концентрацій (ДК) забруднюючих речовин у стічних водах, що приймаються до міської каналізаційної мережі.

З наданих до справи матеріалів вбачається, що у відповідності до Договору для обліку наданих відповідачу послуг з постачання питної води та водовідведення ПАТ АК «Київводоканал» було відкрито ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» особові рахунки для об`єктів водоспоживання та водовідведення споживача згідно з Дислокацією об`єктів (споживачів).

Так, зокрема, для об`єкта водоспоживання та водовідведення відповідача за адресою вул. Польова, 19,8 у м. Києві ПАТ АК «Київводоканал» присвоєно абонентський код 834-9 (для обліку послуг з водопостачання та водовідведення).

За твердженнями позивача за первісним позовом, останнім було надано відповідачу послуги, зокрема, з водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі за період з 01.04.2019 по 31.10.2020 на суму 363 109,07 грн., на підтвердження чого позивачем надані Акти про зняття показань з лічильників (приладів обліку) за спірний період, які місять номери приладів обліку, зазначення місця встановлення, дату знаття показань, обсяги попереднього періоду, попередні та поточні показники тощо, а також наряди на заміну, технічне обслуговування лічильника води, опломбування обвідної лінії лічильника води.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає про факт розірвання спірного договору в односторонньому порядку за ініціативою абонента та відсутності споживання послуг за таким правочином, а також відсутність правових підстав для нарахування оплати за послуги, які відповідачем не отримуються.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначалось колегією суддів вище та вірно встановлено судом першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по вул. Польова, 19,8 у м. Києві, що підтверджується Свідоцтвом на право власності від 18.09.1998 року серія ЖБ №23475 та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №135378618 від 23.08.2018, копії яких наявні в матеріалах справи.

Вказаний гуртожиток передано до складу майна ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» у 1996 році згідно з наказом Фонду державного майна України від 11.06.1996 №673, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 05.08.1996 №1239 та наказом РВ Фонду державного майна України від 14.10.1996 № 1945.

Колегія суддів зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось колегією суддів вище, за умовами пункту 7.1 Договору цей договір укладається строком на 1 рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Вказаний Договір, у свою чергу, підписаний представниками постачальника і абонента та скріплений печатками сторін.

Судом першої інстанції вірно вказано, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Окрім цього, договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", сферу дії якого визначено статтею 2 Закону, відповідно до якої дія вказаного Закону поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Водовідведення визначено приписами вказаного Закону господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення.

При цьому, вода питна - вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), для використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання, склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна вода не вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води

Як зазначено в даній статті Закону України " Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" підприємство питного водопостачання - суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об`єктів централізованого питного водопостачання, забезпечує населення питною водою за допомогою пунктів розливу (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв) підготовки питної води та/або виробництво фасованої питної води;

підприємство централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об`єктів/систем централізованого водовідведення;

споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" є виробником та постачальником послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, а Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» - споживачем таких послуг.

Правила користування системами водопостачання та водовідведення в містах і селищах України № 65, затверджені 01.07.1994 року Державним комітетом по житлово-комунальному господарству втратили чинність з прийняттям Міністерством з питань житлово-комунального господарства України наказу № 190 від 27.06.08 року, яким затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила)

В силу статті 3 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" названі Правила є частиною законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

У відповідності до пункту 2.1 Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», яким, згідно пункту 2.2 Правил, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (частина 1 статті 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення ").

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що відповідають вимогам технічних регламентів.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно пункту 5.3 Правил саме споживач забезпечує обладнання вузла обліку за свій рахунок.

Пунктом 1.4 Правил користування передбачено приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 року за № 403/6691 (далі - Правила приймання № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

При цьому Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р скасовано Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 № 37.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316, зареєстрованим у Мін`юсті 15.01.2018 за № 56/31508 (далі - Правила приймання № 316) затверджено Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення.

Згідно з пунктом 2 Правил приймання № 316 останні поширюються на суб`єктів господарювання, які надають послуги з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод) (далі - виробники), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у каналізаційні очисні споруди (далі - споживачі).

Як унормовано пунктом 3 Правил приймання № 316 стічна вода - вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), а також відведена із забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок атмосферних опадів.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, останнім було надано відповідачу послуги, зокрема, з водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі за період з 01.04.2019 по 31.10.2020 на суму 363 109,07 грн., на підтвердження чого позивачем надані Акти про зняття показань з лічильників (приладів обліку) за спірний період, які місять номери приладів обліку, зазначення місця встановлення, дату знаття показань, обсяги попереднього періоду, попередні та поточні показники тощо, а також наряди на заміну, технічне обслуговування лічильника води, опломбування обвідної лінії лічильника води.

При цьому, Акти зняття показань з приладу обліку за квітень, вересень, жовтень 2019 року, а також жовтень 2020 року в графі представник абонента містять підписи осіб, які засвідчили зняття показників.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявні складені контролерами водопровідного господарства ПАТ «АК «Київводоканал» Акти про відмову від підпису в Акті зняття показань об`єкта водопостачання №№ 834-9;40 від 12.01.2020, 834-9;40 від 12.02.2020, 834-9;40 від 12.03.2020, 9-834-40 від 28.10.2020у, 9-834-40 від 28.10.2020 року, згідно яких зафіксована відмова в наданні доступу працівникам позивача для зняття показань з приладів обліку, що зареєстровані за об`єктом споживання за адресою: вул. Польова, 19, 8 у м. Києві.

Поряд із цим, за змістом матеріалів справи, зокрема, листа ПАТ «АК «Київводоканал» № 3210/8/8/02-20 від 26.03.2020 та листів ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» на адресу ПАТ «АК «Київводоканал» вбачається, та не заперечується позивачем за первісним позовом, що останнім були складені та направлені на адресу споживача - ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» акти приймання - передачі послуг за спірним Договором № 08817/4-1-09 від 29.09.2009, в яких зазначалась вартість послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням об`єкту споживання за адресою: вул. Польова 19, 8 в м. Києві.

У свою чергу, Акти приймання - передачі послуг були повернуті відповідачем за первісним позовом постачальнику, зокрема, листами № 531 від 19.10.2020, № 571 від 23.11.2020, № 618 від 28.12.2020, копії яких наявні в матеріалах справи.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що сторонами у Договорі визначено обов`язок звіряння облікових даних абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг у постачальника.

Так, пунктом 2.1.6 Договору встановлено, що облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ними послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з ним звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовного погодженими абонентом.

Окрім того, відхиляючи доводи апеляційних скарги, колегія суддів звертає увагу, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у 10-денний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (пункт 2.2.4. Договору).

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, доказів направлення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» у встановлений Договором строк свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення передбаченої вищезазначеним пунктом Договору звірки останнім матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до умов пункту 2.1.5 Договору абонент повинен вести первинний облік водоспоживання та водовідведення у Журналі обліку споживання води (пронумерований, прошитий та скріплений печаткою), який заповнюється щомісячно абонентом та представником постачальника.

Проте, доказів наявності та ведення вказаного Журналу обліку матеріали справи також не містять.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що доказів пред`явлення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» претензій щодо якості, обсягів та термінів надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод відповідачем за спірний період не надано.

За таких обставин судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання по наданню послуг з постачання питної води та водовідведення (приймання стічних вод через приєднані мережі), обумовлених Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги, у зв`язку з чим за відсутності належних та допустимих доказів спростування факту постачання питної води та здійснення водовідведення за спірним об`єктом, в силу положень пункту 2.1.6 та 2.2.4 Договору облікові дані про кількість та вартість наданих ПАТ АК "Київводоканал" у період з 01.04.2019 по 31.10.2020 послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі вважаються безумовно погодженими абонентом.

Водночас, колегією суддів критично оцінюється наданий скаржником (відповідачем за первісним позовом) власний розрахунок вартості фактично спожитих третіми особами послуг позивача за первісним позовом, згідно з яким загальна вартість послуг, спожитих за період з квітня 2019 по жовтень 2020 року, становить 181 172,25 грн.

Так, при здійсненні вказаного розрахунку скаржник (відповідач за первісним позовом) виходив з того, що за період з квітня 2019 по жовтень 2020 року третіми особами фактично спожито послуг з водопостачання в обсязі 8 334 м.куб., що підтверджується даними поточних показань лічильника згідно з актами про зняття показань з приладів обліку за квітень 2019 року (4 481 м.куб.) та за жовтень 2020 року (12 815 м.куб.).

Водночас, з наявних в матеріалах справи актів про зняття показань з приладів обліку за спірний період вбачається, що у період з травня по вересень 2019 року відповідачем за первісним позовом не було забезпечено доступ працівників ПАТ «АК «Київводоканал» до приладів обліку споживача. Поряд з цим, у період з жовтня 2019 по жовтень 2020 року прилад обліку перебував у неробочому стані (у зв`язку із закінченням міжповірочного інтервалу), про що у актах зроблено відповідні записи та відмітки.

Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом стосовно того, що матеріали справи не містять доказів не допуску працівників ПАТ «АК «Київводоканал» до засобів обліку у будівлі гуртожитку саме працівниками ПАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, що заміна старого лічильника № типу 405S QN10 Д-10 на новий засіб обліку № Д-40 було здійснено фахівцями ПАТ «АК «Київводоканал» лише 10.03.2021, про що свідчить лист ПАТ «АК «Київводоканал» №3999/8/8/02-22 від 08.08.2022 та доданий до нього наряд-замовлення на технічне обслуговування вузлів обліку води від 04.08.2020 №8138, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, з вказаного наряду на технічне обслуговування вузлів обліку води також вбачається, що останньою датою повірки лічильника № типу 405S QN10 Д-10, за яким здійснювалось водоспоживання протягом спірного періоду, є 16.07.2015.

Згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установленому порядку.

Як передбачено пунктами 3.1-3.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць. В окремих випадках (сезонне водоспоживання, недоцільність установки засобів обліку тощо) розрахунок витрат води споживачами, що не мають засобів обліку, за розрахунковий період за погодженням з виробником здійснюється за нормативами питного водоспоживання, затвердженими у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 3.6 Договору абонент зобов`язаний забезпечувати своєчасний та безперешкодний доступ представникам постачальника (при наявності посвідчень) для зняття показань з приладів обліку з водоспоживання, для взяття з каналізаційних колодязів контрольних проб на перевірку допустимих концентрацій (ДК) забруднюючих речовин у стічних водах, що приймаються до міської каналізаційної мережі.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доступу контролера ПАТ «АК «Київводоканал» до приладу обліку з централізованого водопостачання та водовідведення, а також у зв`язку з перебуванням приладу обліку у певний період часу у неробочому стані (таким що не підлягає зняттю показань), на перконання колегії суддів, позивачем за первісним позовом правомірно проведений розрахунок витрат за надані послуги по об`єкту за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві, відповідно до визначеної у вищезазначених Правилах формули виходячи з середньодобового споживання 29,15 м.куб.

З огляду на вищеивкладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що у гуртожитку залишилася проживати тільки частина мешканців у порівнянні із тією кількістю мешканців, які проживали на час укладання між позивачем та відповідачем Договором послуг з постачання питної води та водовідведення від 29.09.2009, що як наслідок призводить до хибних розрахунків позивача середньодобового споживання цих послуг і визначення боргу у сумі 363 109,07 грн.. колегією суддів визнаються неспроможними.

При цьому, з урахуванням визначених умовами Договору та приписами чинного законодавства зобов`язань ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як абонента в частині забезпечення об`єктів засобами обліку, їх повірки та звіряння, а також забезпечення доступу представників постачальника для зняття показників, в тому числі шляхом забезпечення відповідальної особи для здійснення всіх функцій абонента, посилання відповідача за первісним позовом у своїй апеляцій скарзі в частині підписання актів обстежень та зняття показань з приладів обліку не уповноваженими особами колегією суддів до уваги не приймаються, позаяк дана відповідальність покладається саме на абонента (споживача) послуг.

Частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Так, порядок розрахунків визначений сторонами у пункті 2.2. Договору, згідно якого, зокрема, постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги - доручення, тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у платіжних документах без внесення додаткових змін до договору стосовно строків їх введення та розмірів (пункт 2.2.1 Договору).

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача. За згодою Постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу оплата, що надходить від абонента, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

У відповідності до пункту 2.2.3 Договору у разі неотримання від позивача поточного щомісячного розрахункового документа, відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Так, на виконання умов Договору позивачем виставлено платіжні документи до банківської установи відповідача за спірний період, що підтверджується довідкою АТ «Банк Кредит Дніпро» №55/9-1474 від 16.10.2020.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів вище, свої зобов`язання щодо перерахування коштів за надані Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуги постачання питної води та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, в повному обсязі відповідач не виконав, у результаті чого в останнього станом утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у розмірі 363 109,07 грн., яку позивач просить стягнути в позовній заяві згідно наданого розрахунку.

Окрім цього, у вказаній позовній заяві ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" нараховано та пред`явлено до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 1 731,17 грн. процентів річних та 2 273,22 грн. інфляційних втрат, а також на підставі пунктів 4.2, 4.6 Договору пеню у сумі 10 387,15 грн. та штраф у сумі 18 155,45 грн., які позивач за первісним позовом просить суд стягнути згідно наданого розрахунку.

У свою чергу, у поданому до суду зустрічному позові (з урахуванням змісту заяви про зміну предмету зустрічного позову) ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» просить суд визнати правовідносини між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та Приватним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-2» по Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 припиненими з 01.12.2018, а також зобов`язати ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 та зняти з 01.12.2018 ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуг за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 по об`єкту: вул. Польова 19,8 у м. Києві.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) посилається на те, що спірний договір є розірваним в односторонньому порядку згідно з пунктом 7.2 Договору та на підставі статей 651, 653 Цивільного кодексу України, про що ПАТ «АК «Київводоканал» було отримано повторно повідомлення №1065 від 29.10.2018 про розірвання дії договору водопостачання та водовідведення та на підставі Наказу №53 від 20.08.2018 про вивід гуртожитку по вул. Польова 19,8 у м. Києві з експлуатації у зв`язку з його аварійністю. Отже, зобов`язання є припиненими з 01.12.2018 року відповідно.

При цьому, як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи листів ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» «Про повернення актів приймання-передачі послуг» №531 від 19.10.2020, №571 від 23.11.2020, №618 від 28.12.2020, позивач за зустрічним позовом не визнає здійснювані ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» нарахування за послуги з водовідведення та водопостачання по об`єкту вул. Польова 19,8 у м. Києві в цілому з тих підстав, що у ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» потреба у їх споживанні відпала, в зв`язку з чим відповідач відмовився від Договору в односторонньому порядку, та відповідно, на переконання позивача за зустрічним позовом, припиненням дії Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009 починаючи з грудня 2018 року.

Додатково в обґрунтування зустрічного позову та заперечуючи проти первісних позовних вимог ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» вказує на те, що товариство протягом всього спірного періоду зверталося до ПАТ АК «Київводоканал» з листами про припинення дії Договору на водопостачання та водовідведення у зв`язку з виводом гуртожитку по вул. Польова 19,8 у м. Києві з експлуатації та з вимогою здійснити негайне аварійне відключення водопостачання до цього гуртожитку, а також зазначає про безпідставність нарахування відповідачу вартості послуг водопостачання за розірваним в односторонньому порядку Договором по об`єкту споживання, що знаходиться в аварійному стані, та про відмову ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» сплачувати подальше водопостачання та водовідведення по даному гуртожитку починаючи з 01.12.2018 року (копії листів ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» №0749 від 30.07.2018, №0793 від 21.08.2018, №0830 від 04.09.2018, №0909 від 14.09.2018, №638 від 09.08.2019, №165 від 04.03.2020, №469 від 10.08.2020, №528 від 15.10.2020 наявні в матеріалах справи).

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним Договору № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 та/або його окремих положень матеріали справи не містять.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення даного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

У свою чергу, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як у зустрічній позовній заяві та апеляційній скарзі зазначає про припинення зобов`язань за даним Договором в частині об`єкту дислокації по вул. Польова 19,8 у м. Києві (особовий рахунок №834-9) з 01.12.2018 у зв`язку з достроковим розірванням Товариством в односторонньому порядку з 01.12.2018 на підставі пункту 7.2 Договору.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до пункту 7.2 Договору цей договір може бути розірваний постачальником в односторонньому порядку у разі наявності у абонента заборгованості, а також у випадку недопущення абонентом представника постачальника для обстеження та здійснення відключення об`єктів водоспоживання абонента від мереж водопостачання та водовідведення, а також у випадку невиконання пункту 3.2.6 цього договору. В інших випадках договір може бути розірвано відповідно до норм, передбачених чинним законодавством України. Сторона, що бажає достроково розірвати договір, має письмово попередити про це іншу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору.

Колегією суддів встановлено, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» листом №1065 від 29.10.2018 звернувся до ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» з повторним повідомленням (втретє) про розірвання дії договору на водопостачання та водовідведення в порядку статті 188 Господарського кодексу України, у якому повідомляло Київводоканал про те, що будинок по вул. Польова 19,8 у м. Києві знаходиться в аварійному стані та подальша його експлуатація може призвести до негативних наслідків як для підприємства, так і для міської громади, та просило вжити негайних заходів до відключення даного будинку від водопостачання та водовідведення.

У вказаному листі ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» також звертало увагу на те, що товариство знімає з себе відповідальність за експлуатацію мереж водопостачання та водовідведення, відмовляється сплачувати подальше водопостачання та водовідведення по даному будинку (гуртожитку) понад показники засобів обліку, що були зафіксовані в акті №190415 від 20.08.2018.

Крім того, разом з вказаним листом №1065 від 29.10.2018 ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» було направлено для підписання додаткову угоду про розірвання дії договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009, та внесення змін до договору в частині виключення з дислокації об`єктів водопостачання та водовідведення (невід`ємна частина договору) об`єкта за адресою: вул. Польова 19,8 у м. Києві в м. Києві.

У відповідь на вказаний лист №1065 від 29.10.2018 ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» листом №6043/18/36/02-18 від 19.11.2018 повідомило ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» про те, що підстави для внесення змін до існуючого Договору № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009 відсутні, оскільки за наявною у Київводоканала інформацією у гуртожитку за адресою: вул. Польова 19,8 у м. Києві мешкають кілька сімей, а тому ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» необхідно вирішити питання виселення мешканців з вказаного гуртожитку.

Водночас, Київводоканал зазначав про те, що зі змісту додаткової угоди, наданої ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» для підписання не зрозуміло, які наміри має останній - припинити дію договору або внести зміни до нього в частині виключення з дислокації об`єкта по вул. Польова 19,8 у м. Києві, а тому Київводоканал повертає без підпису два примірники цієї додаткової угоди у зв`язку з не достатністю правових підстав для її підписання.

Таким чином, з огляду на вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла до переконання, що сторони не досягли згоди щодо розірвання (зміни) Договору у передбачений договором спосіб, у зв`язку з чим спірний Договір не можна вважати розірваним або зміненим за згодою сторін.

В свою чергу суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 01.04.2021 у справі № 910/5206/20.

У свою чергу, як вірно вказано судом першої інстанції зазначеним пунктом 7.2 спірного Договору передбачено право розірвати договір в односторонньому порядку лише для постачальника у разі наявності у абонента заборгованості або у випадку недопущення абонентом представників постачальника для обстеження та відключення об`єктів водоспоживання абонента від мереж водопостачання та водовідведення. В інших випадках договір може бути розірваний відповідно до норм, передбачених чинним законодавством України.

Як зазначалось колегією суддів раніше, статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з пунктом 5.11 Договору внесення змін до умов цього договору відбувається шляхом підписання обома сторонами додаткової угоди.

Таким чином, звернення відповідача за первісним позовом до Київводоканалу з листом №1065 від 29.10.2018 фактично є пропозицією про розірвання договору в частині особового рахунку №834-9 по об`єкту водопостачання за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві за згодою сторін шляхом укладання та підписання про це відповідної додаткової угоди, і такі дії відповідача за первісним позовом потребують узгодження з позивачем за первісним позовом.

Проте, зважаючи на те, що сторонами Договору не було досягнуто згоди про його розірвання, а право на одностороннє розірвання Договору згідно умов пункту 7.2 цього Договору у відповідача за первісним позовом відсутнє, у ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» відповідно до вимог статті 188 Господарського кодексу України виникло право передати спір щодо розірвання спірного Договору на вирішення суду.

У свою чергу, як вірно вказано судом першогї інстанції та не спростовано скаржникаи в апеляційніх скаргах, доказів звернення до суду з позовом про розірвання Договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №08817/4-1-09 від 29.09.2009 матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів розірвання спірного Договору у судовому порядку та зважаючи на відсутність підстав вважати, що Договір розірвано ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» в односторонньому порядку, виходячи з приписів частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірний Договір слід вважати чинним та зобов`язання за цим Договором повинні виконуватися сторонами.

Таким чином скаржника (відповідача за первісним позовом) про припинення з 01.12.2018 зобов`язання за Договором в частині дислокації по вул. Польова 19,8 у м. Києві (особовий рахунок №834-9) у зв`язку з його достроковим розірванням ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» в односторонньому порядку є помилковими та спростовуються вищенаведеним.

Крім того, заперечуючи проти задоволення первісного позову, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» у своїй апеляційній скарзі також зазначає про те, що необхідність отримувати від ПАТ «АК «Київводоканал» послуги за Договором в частині об`єкта за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві у останнього відпала у зв`язку з непридатністю вказаної будівлі для експлуатації за будівельними нормами та виведенням об`єкту з експлуатації; відповідач за первісним позовом не визнає нарахування за споживання послуг з водопостачання, оскільки дані нарахування здійснено позивачем безпідставно за відсутності договірних відносин сторін; ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» фактично не отримує та не споживає послуги з водопостачання та водовідведення по об`єкту за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві; оскільки у приміщення гуртожитку по вул. Польова 19,8 у м. Києві продовжує перебувати невелика кількість осіб, які відмовились переселитися в інший гуртожиток з аварійної будівлі, то фактичними споживачами послуг Київводоканалу є саме ці особи, які і мають здійснювати оплату послуг з водопостачання та водовідведення.

Крім того, скаржник (ПАТ «Трест «Київміськбуд-2») зауважує, що додані до позовної заяви акти про зняття показань з приладів обліку підписані від імені споживача гр. ОСОБА_46 та ОСОБА_15 , які не є уповноваженими особами відповідача за первісним позовом. Дана обставина підтверджує факт споживання води саме цими особами, а також факт самовільного здійснення мешканцями гуртожитку відбору води з мережі водопостачання, яка була відключена ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власником будівлі, а тому саме такі особи повинні сплачувати спожиті ними послуги.

ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» у своіїй апеляційній скарзі також наголошує, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки фактично не є споживачем послуг позивача за первісним позовом, отже ПАТ «АК «Київводоканал» не позбавлений права стягнути вартість наданих ним послуг з водопостачання з фактичних/кінцевих споживачів, якими є особи, що проживають у аварійному гуртожитку.

Зокрема, як свідчать матеріали справи, згідно Дислокації об`єктів водопостачання та водовідведення до даного Договору, послуги ПАТ «АК «Київводоканал» надавались по 7-ми об`єктах (гуртожитках), у тому числі по гуртожитку за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві .

У свою чергу Наказом ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 20.08.2018 №53 будівлю гуртожитку за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві виведено з експлуатації у зв`язку з його аварійністю та починаючи з 17.08.2018 розпочато виселення мешканців гуртожитку, а також здійснення комплексу пов`язаних з цим заходів, зокрема, щодо відключення будівлі гуртожитку від зовнішніх мереж постачання холодної та гарячої води, теплопостачання, електропостачання та газопостачання.

За матеріалами справи судом встановлено, що постановами Верховного Суду у справах №760/6275/19, №760/7471/19, №760/7000/19, №760/7981/19, №760/7979/19, №760/7008/19, №760/7004/19, №760/7986/19, №760/7956/19, №760/7972/19, №760/7975/19, №760/6998/19, №760/5565/19, №760/5571/19, №760/7466/19 встановлено обставини неправомірності виселення мешканців гуртожитку по вул. Польова 19,8 у м. Києві з підстав недотримання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» гарантій Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

В подальшому, вважаючи незаконними дії ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» щодо не відновлення постачання житлово-комунальних послуг до будівлі гуртожитку не зважаючи на рішення судів про відмову у виселенні мешканців гуртожитку, останні звернулись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» вчинити дії щодо поновлення надання мешканцям гуртожитку житлово-комунальних послуг.

Відхилючи дані твердження апеляційної скарги відповідача за первісним позовом, колегія суддів звертає увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2021 у справі №760/9127/20 за позовом гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 до ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» треті особи: Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей, Київська міська державна адміністрація (далі - КМДА), Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація (далі - Солом`янська РДА), Акціонерне товариство «Київгаз», Приватне акціонерне товариство «ДЕТЕК» «Київські електромережі», Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання вчинити дії, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року, частково задоволено апеляційну скаргу позивачів та вирішено усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом зобов`язання ПАТ «Трест «Київміськбуд - 2» поновити електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення до будинку.

Як встановлено зі змісту вказаної постанови у справі №760/9127/20, рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку з наступним затвердженням сесією цієї ради.

Тобто, для визнання гуртожитку таким, що перебуває у аварійному стані або стані, непридатному для проживанням людей, необхідно отримати висновок Київської міської ради, який в матеріалах справи відсутній. Тому колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» поновити до будинку електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

У свою чергу, Верховним Судом у постанові від 28.04.2022 у справі №760/9127/20-ц зазначено, що з огляду на те, що у гуртожитку на достатніх правових підставах проживають позивачі, що підтверджено численними судовими рішеннями, а сама будівля гуртожитку у встановленому законом порядку не визнана аварійною, тому відмова ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від забезпечення будівлі гуртожитку комунальними послугами є такою, що шкодить правам позивачів, а тому є незаконною.

Відповідно до пункту 10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством, відтак ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власник гуртожитку та виконавець з надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, паспортне обслуговування, надання довідок за формою № 3 та № 4 тощо, має зобов`язання перед особами, які на належних правових підставах проживають у цьому гуртожитку, в тому числі щодо забезпечення надання їм комунальних послуг.

Крім цього, Верховний Суд відхилив доводи про те, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не наділене повноваженнями стосовно припинення чи поновлення постачання житлово-комунальних послуг до гуртожитку та не має технічної можливості вчиняти такі дії, оскільки саме ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» стало ініціатором припинення постачання комунальних послуг до гуртожитку, а тому товариство не позбавлено можливості відповідно до закону поновити постачання житлово-комунальних послуг до гуртожитку у той самий спосіб, за яким їх постачання було припинено.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи в таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

За таких обставин, встановлені вищезазначеною постановою Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі №760/9127/20-ц обставини неправомірності припинення ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» надання житлово-комунальних послуг мешканцям гуртожитку, а також наявність у ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власника гуртожитку зобов`язання перед особами, які на належних правових підставах проживають у цьому гуртожитку, забезпечити їм надання житлово-комунальних послуг, які включають у себе у тому числі і постачання холодної води, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

Окрім цього, вказаною постановою Верховного Суду встановлено, що мешканці гуртожитку мають право на отримання житлово-комунальних послуг саме від ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», оскільки вони самостійно не можуть укладати відповідні договори про надання житлово-комунальних послуг із їх постачальниками з огляду на те, що такі послуги може отримувати виключно власник будівлі гуртожитку, яким є ПАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Наведені вище обставини були предметом дослідження у справі №760/9127/20-ц, а тому є встановленими та враховуються колегією суддів згідно приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про надання житлово-комунальних послуг» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про надання житлово-комунальних послуг» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

У відповідності до статті 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно зі статтею 130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ №498 від 20.06.2018 передбачено, що наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право, зокрема, на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.

Учасниками відносин, що виникають з приводу створення, надання і споживання житлово-комунальних послуг є власник та/або балансоутримувач будинку, виконавець, виробник і споживач житлово-комунальних послуг.

Отже, в контексті наведеного колегія суддів зазначає, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку за адресою вул. Польова 18/9 у м. Києві, а тому згідно приписів чинного законодавства зобов`язаний сплачувати комунальні послуги на утримання житла, у тому числі за укладеним з позивачем за первісним позовом Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 на постачання питної води та водовідведення.

У свою чергу, за відсутності договірних відносин між мешканцями гуртожитку та ПАТ «АК «Київводоканал», твердження скаржника (відповідача за первісним позовом) щодо наявності у третіх осіб як у кінцевих фактичних споживачів послуг з водопостачання та водовідведення обов`язку по оплаті вартості наданих ПАТ «АК «Київводоканал» за Договором послуг з постачання питної води та водовідведення у період з 01.04.2019 по 31.10.2020 у сумі 363 109,07 грн. є необґрунтованими та спростовуються вище наведеним.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 13 статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно з пунктом 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання комунальних послуг здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.

Статтями 9, 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло; з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: надання гарантованих обсягів соціально-культурного, житлово-комунального, транспортного, побутового обслуговування та обслуговування у сфері освіти, охорони здоров`я, фізичної культури та спорту, торгівлі та громадського харчування.

Так, відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 3 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги мають надаватись безперебійно, лише за винятком перерв та проведення ремонтних і профілактичних робіт чи на ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що умовами спірного Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009, зокрема, пункту 7.2, не передбачено право скаржника (відповідача за первісним позовом) як абонента на його розірвання в односторонньому порядку, оскільки положення передбачають право сторони, яка бажає достроково розірвати договір направити іншій стороні письмове попередження про це за один місяць до визначеної дати припинення договору.

Отже, у спірних правовідносинах, зважаючи на статус об`єкта водопостачання та встановлені обставини проживання фізичних осіб, які є кінцевими споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за спірним Договором, розірвання правочину з ініціативи ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», відключення гуртожитку від послуг з постачання питної води та водовідведення, на переконання колегії суддів, призвело б до антисанітарних умов для його мешканців, що мали б непередбачувані наслідки соціального, екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру.

Як зазначає скаржник (відповідач) за первісним позовом, треті особи є користувачами кімнат та місць загального користування в будівлі гуртожитку, які споживають комунальні послуги, надані їм ПАТ «АК «Київводоканал» для власних потреб.

Так, згідно п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок, а також положень ДБН В.2.5-64:2012 "Внутрішній водопровід та каналізація" щодо обов`язковості складання власником гуртожитку проектно-кошторисної документації для реконструкції систем централізованого водопостачання та водовідведення, вбачається, що прийняття на абонентський облік засобів обліку води у кімнатах гуртожитків можливо здійснити лише за зверненням власника гуртожитку, або уповноваженого ним органу чи підприємства, з обов`язковим доданням проектно-кошторисної документації про реконструкцію систем централізованого водопостачання та водовідведення у відповідному гуртожитку, за умови можливості визначення та здійснення обліку і нарахування оплати послуг в усіх точках розбору холодної та гарячої води у кімнатах гуртожитку, незалежно від наявності засобів обліку на вводах у гуртожиток.

Натомість згідно п. 5 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ №498 від 20.06.2018, особам, які проживають гуртожитку, забороняється самовільно здійснювати переобладнання інженерних систем та/або мереж та перепланування приміщень гуртожитку, в тому разі і мереж водопостачання та водовідведення, отже самовільне переобладнання особами, які проживають у гуртожитку, систем водопостачання та водовідведення з встановленням засобів обліку води у кімнатах гуртожитків без відповідних документів, що дають право на їх виконання, у відповідності до вимог ст. 100 ЖК УРСР не можливе, позаяк власником гуртожитку є ПАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів, відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом, констатує, що чинне законодавство не передбачає можливості укладання ПАТ «АК «Київводоканал» з мешканцями гуртожитку індивідуальних договорів на надання послуг з водопостачання та водовідведення поза межами волевиявлення власника такого гуртожитку та належної технічної реконструкції і переобладнання. В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відсутність укладених між третіми особами та позивачем за первісним позовом індивідуальних договорів не звільняє ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» від обов`язку своєчасно надавати особам, які проживають в гуртожитку та членам їх сімей, житлово-комунальні послуги належної якості згідно із законодавством.

З аналогічних підстав колегією суддів відхилюяться відповідача за первісним позовом про те, що ПАТ «АК «Київводоканал» не позбавлений права стягнути вартість наданих ним послуг з водопостачання безпосередньо з осіб, що проживають в гуртожитку, оскільки, як зазначено колегією суддів вище, такі особи не є власниками будівлі по вул. Польова 19,8 у м. Києва та самостійно не можуть укладати відповідні договори про надання житлово-комунальних послуг із їх постачальниками.

У свою чергу колегією суддів оцінюються критично посилання ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» у своїй апеляційній скарзі на відсутність у останнього, як власника гуртожитку, необхідності в отриманні комунальних послуг від виробників, у тому числі від ПАТ «АК «Київводоканал», оскільки як зазначено в постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №760/9127/20-ц, такі доводи суперечать пункту 10 Примірного положення про користування гуртожитками, за яким ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» зобов`язане забезпечити мешканців гуртожитку житлово-комунальними послугами належної якості згідно із законодавством.

Крім того, за відсутності доказів несплати мешканцями гуртожитку отриманих житлово-комунальних послуг, дії ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» щодо відмови у забезпеченні будівлі гуртожитку такими послугами є незаконними.

Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, за висновком Верховного Суду відсутність письмових договірних відносин не є підставою для прийняття рішення власником гуртожитку про відмову від надання виробниками житлово-комунальних послуг.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 363 109,07 грн. боргу за спожиті послуги водопостачання та водовідведення (приймання стічних вод) через приєднані мережі у період з 01.04.2019 по 31.10.2020 підлягають задоволенню.

Щодо твердження скаржника ( ОСОБА_1 ) стосовно часткового перерахунку коштів за послуги з водопостачання та водовідведення на рахунок позивача, колегія суддів зазначає, що оплати ОСОБА_63 та ОСОБА_24 були здійсненні з чітким призначенням платежу «по договору №20788/4-1-09 від 19.03.2019, у той час як послуги з водопостачання та водовідведення надавались по іншому договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009.

У свою чергу правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно пунктом 1 статті 546, статті 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 4.2 Договору у разі порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Крім того за умовами пункту 4.6 Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 відсотків від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов`язку оплатити рахунок постачальника.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем за первісним позовом виконання зобов`язання щодо оплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення, у строк, визначений умовами Договору, позивачем за первісним позовом нараховано та пред`явлено до стягнення пеню в сумі 10 387,15 грн. за загальний період з 06.03.2020 по 31.10.2020, проценти річних в сумі 1 731,17 грн. за період з 06.03.2020 по 31.10.2020, інфляційні нарахування в сумі 2 273,22 грн. за період березень 2020 року - жовтень 2020 року, а також штраф в розмірі 5% в сумі 18 155,45 грн., які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

В свою чергу, скаржник (відповідач за первісним позовом) зазначає про те, що розрахунок позовних вимог зроблений не вірно та з порушенням строків, визначених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються інфляційні втрати, проценти річних та пеня, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Також суд зазначає, що згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегія суддів зазначає, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Наразі, як зазначено колегією суддів вище, позивачем при здійсненні розрахунку пені згідно умов пункту 4.2 Договорів застосовано період нарахування за Договором з 06.03.2020-31.10.2020 щодо заборгованості у сумі 18 833,30 грн. та з 06.04.2020-31.10.2020 року щодо заборгованості у сумі 19 436,28 грн., що перевищує встановлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячний термін нарахування пені.

Перевіривши розрахунок пені позивача, колегією суддів встановлено, що розмір останньої становить 19 298,29 грн., у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 387,15 грн. пені підлягають частковому задоволенню у сумі 7 007,03 грн.

Водночас, перевіривши нарахування заявлених позивачем до стягнення процентів річних, інфляційних нарахувань та штрафу за невчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення, з урахуванням визначеного позивачем періоду прострочення, колегія суддів констатує, що розмір процентів річних, інфляційних нарахувань та штрафу відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам Договору та є арифметично вірним, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів річних в сумі 1 731,17 грн., інфляційних нарахувань в сумі 2 273,22 грн., а також штраф в розмірі 5% в сумі 18 155,45 грн. підлягають задоволенню.

Водночас, в частині зустрічних позовних вимог про визнання правовідносин сторін за Договором припиненими з 01.12.2018 року та зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування за Договором та зняти з 01.12.2018 року з обліку споживача ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» об`єкт за адресою вул. Польова 19,8 у м. Києві, колегія суддів, з урахуванням вищевикладених висновків про відсутність підстав для дострокового розірвання в односторонньому порядку ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» Договору з 01.12.2018, зазначає, що спірний Договір №08817/4-1-09 від 29.09.2009 є чинним та у встановленому законом і Договором порядку сторонами не розірваний, відтак вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями частини 1, 2 статті 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо неможливості визнання припиненим зобов`язання на вимогу однієї із сторін за чинним та нерозірваним договором.

З цих підстав правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 не можуть вважатися припиненими з 01.12.2018, позаяк спірний Договір не розірвано, та він відповідно є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 даного Кодексу, яка кореспондується з положеннями статті 20 ГК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у статті 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18, від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить звернути вагу на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/4164/19.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Так, як зазначалось колегією суддів раніше, предметом зустрічного позову є визнання правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 припиненими з 01.12.2018 та зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 та зняти з 01.12.2018 ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуги по об`єкту за адресою вул. Польова, 19/8 у м. Києві.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися лише шляхом розірвання договору.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності у відносинах з відповідачем, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення певних прав іншої сторони договору. У такому разі відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 20 ГК України належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача.

Аналогічний висновок викладений в постановах Великої палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, а також в постановах Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21), від 18.05.2021 у справі № 911/2656/19.

З урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верхового Суду від 13.02.2018 у справі №916/849/17 колегія суддів звертає увагу позивача за зустрічним позовом, що звертаючись із позовом про визнання правовідносин припиненими, позивачем за зустрічним позовом фактично ставиться питання про встановлення юридичного факту, зокрема, факту розірвання позивачем за власною ініціативою договору шляхом надіслання на адресу відповідача вимоги (повідомлення) про розірвання договору, а також факту припинення зобов`язань сторін договору та факту відсутності права у відповідача за зустрічним позовом здійснювати нарахування вартості послуг за договором, що виходить за межі компетенції господарського суду, оскільки в такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб`єкта господарювання.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 452/5368/16-ц (провадження №14-143цс20), захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися для захисту інтересу в юридичній визначеності лише в разі неможливості захисту позивачем його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18).

Також колегія суддів звертає увагу на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20, від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц, згідно якої слід ураховувати, що наведені вище способи захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань будуть належними лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання правовідносин між ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором №08817/4-1-09 від 29.09.2009 припиненими з 01.12.2018, з огляду на те, зважаючи на вищевикладену судову практику Верховного Суду, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов`язковою для застосування колегією суддів, що позивачем за зустрічним позовом обраний неефективний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З аналогічних підстав та обґрунтувань, що наведені колегією суддів вище, та зважаючи на встановлену вище колегією суддів відсутність доказів припинення дії Договору №08817/4-1-09 від 29.09.2009, судом першої інстанції цілком обґрунтовано відмовлено в задоволенні решти зустрічних позовних вимог, а саме про зобов`язання ПАТ «АК «Київводоканал» припинити нарахування ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» за Договором та зняти з 01.12.2018 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» з обліку як споживача послуги по об`єкту за адресою вул. Польова, 19/8 у м. Києві..

Підсумовучи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісних позовних вимог, а також щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Всі інші доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржників викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21, за наведених скаржниками доводів апеляційних скарг.

Оскільки ухвалою Пвінічного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі №910/28/21 було зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає, що дія рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 у справі №910/28/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд - 2".

4. Матеріали справи № 910/28/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.А. Корсак