ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023м. ХарківСправа № 922/2523/22 (644/32/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1
до Приватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод" просп. Індустріальний,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61089
про стягнення коштів
за участю сторін:

пр-к відповідача - Подскребалін О.О. (дов. б/н від 11.01.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2139 від 13.09.2017),

позивач - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ ТА ДОВОДИ УЧАСНИКІВ.

До господарського суду надійшла справа №644/32/23 за підсудністю з Орджонікідзевського райооного суду м. Харкова (суддя Шевченко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" про стягнення 74325,83 грн, з яких: 26701,20 грн - заборгованість по заробітній платі; 11112,83 грн - компенсація втрати частини доходу; 36511,80 грн середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що в період з 17.07.2000 по 01.03.2021 перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, 01.03.2021 вона звільнилась за власним бажанням. Однак, в порушення ст. 116 КЗпП України, ПрАТ "Харківський підшипниковий завод" не виплатило при звільненні всі належні їй суми.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.01.2023 року відкрито провадження.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 позовні вимоги задоволені в повному обсязі, стягнуто на користь ОСОБА_1 загальну суму 74325,83 грн, з яких: 26701,20 грн - заборгованість по заробітній платі; 11112,83 грн - компенсація втрати частини доходу; 36511,80 грн середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також стягнуто витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн та судовий збір в розмірі 992,40 грн; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.09.2023 скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "ХАРП" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів; цивільну справу №644/32/23 за вказаним вище позовом передано за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою від 13.10.2023 господарський суд прийняв матеріали позовної заяви до розгляду; відкрив провадження у справі № №922/2523/22 (644/32/23); ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; призначив судове засідання з розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження на 14.11.2023 року; встановив відповідачу строк 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу; встановив позивачу строк 5 календарних днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив з доказами її надсилання (надання) відповідачу та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановив відповідачу строк 5 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень з доказами їхнього надсилання (надання) позивачу.

Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача Приватне акціонерне товариство "Харківський підшипниковий завод" (ПрАТ "ХАРП") у строк встановлений для подання відзиву, а саме в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, надати суду:

- довідку про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 на день звільнення;

- довідку про розмір заборгованості всіх належних виплат при звільненні ОСОБА_1 .

Відповідач відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не надав, проте, на виконання вимог ухвали суду відповідач 10.11.2023 надав суду довідки про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 на день звільнення, а також довідку про заборгованість із заробітної плати на день звільнення в сумі 27212,40 грн, а також повідомив, що вся заборгованість була виплачена в період з 05.03.2021 по 25.10.2023.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача вимоги позивача визнає частково, без врахування виплаченої заробітної плати.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ВИСНОВОК СУДУ.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працювала на Приватному акціонерному товаристві "Харківський підшипниковий завод" з 17.07.2000 по 01.03.2021. 01.03.2021 позивача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки.

Отже, між позивачем та відповідачем виник спір у сфері трудових правовідносин для вирішення якого підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України та відповідних підзаконних актів.

Статтею 116 КЗпПУ встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

При звільненні, з ОСОБА_1 розрахунок проведений не був, що підтверджується копією розрахункового листка, з якого вбачається, що борг відповідача перед позивачкою з заробітної плати становив 26701,20 грн.

Проте, як свідчать матеріали справи, ПАТ "Харківський підшипниковий завод" повністю погасило позивачу заборгованість із заробітної плати, про що суду надано довідку від 27.10.2023 за № 27/10/23-1.

З наданої довідки вбачається, що на дату звільнення перед ОСОБА_1 існувала заборгованість в розмірі 27212,40 грн за період з квітня 2020 по березень 2021 включно. Зазначену суму заборгованості було виплачено частинами, починаючи з 05.03.2020 по 25.10.2023.

Отже, відповідач фактично підтверджує затримку позивачу виплати при її звільненні.

Однак, як встановлено судом, заборгованість в частині стягнення заробітної плати в сумі 26 701,20 грн погашена відповідачем після звернення позивача до суду в процесі розгляду справи з 30.06.2023 р. по 25.10.2023 р., тому в цій частині суд закриває провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, суд зазначає наступне.

Позивачем був проведений розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, згідно з яким розмір компенсації становить 11 112,83 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Розрахунок компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року "Порядок проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" (надалі по тексту "Порядок").

Згідно п.2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Пунктом 3 Порядку визначено, що заробітна плата підлягає компенсації.

Згідно п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці за який виплачується дохід по розрахунку не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до викладених вище положень закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 14 ГПК України, суд вважає правомірним здійснити нарахування компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в межах заявлених позивачем вимог, тобто на суму 11 112,83 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України в редакції, що діяла на дату подання позову і до 01.07.2022).

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Враховуючи приписи статті 117 КЗпП України, законодавцем імперативно встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та, при наявності спору, визначення розміру відшкодування за час затримки покладено на орган, який виносить рішення по суті спору.

Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (01.03.2021) заробітна плата не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений, іншого суду не доведено.

Суд зауважує, що Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та інш.

Так, у постанові від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох, місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів/(годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У цій справі судом встановлено, що позивач була звільнена з посади 01.03.2021.

Таким чином, за правилами пункту 2 розділу II Порядку № 100, при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку врахуванню підлягають виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення.

Як встановлено судом, відповідно до Наказу-постанови №65/80 від 04.03.2019 на підприємстві АТ "ХАРП" встановлено неповна робоча неділя з робочими днями - понеділок, вівторок, середа, червер; п`ятниця є вихідним днем на підприємстві.

Суд встановив, що позивачем невірно розраховано суму середньоденної заробітної плати, яка складає 248,23 грн, згідно довідки відповідача від 27.10.2023 за №27/10/23-02 замість нарахованих позивачем 78,52 грн, а також помилковим є розрахунок позивача робочих днів, який з урахуванням наказу підприємства про скорочену робочу неділю та обмеженням нарахування середнього заробітку в шість місяців з 01.07.2022 р (зміни до ст. 117 КЗпП), здійснений судом самостійно та складає 287 днів (з березня 2021 по липень 2022).

Враховуючи кількість днів затримки та середньоденну заробітну плату, сума середнього заробітку за період з березня 2021 по липень 2022 становить 71 242,01 грн (287 (кількість робочих днів затримки) х 248,23 грн (середній заробіток)).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що нарахована судом сума середнього заробітку за весь час затримки при звільненні в сумі 71242,01 грн підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

Судом встановлено, що позивач понесла судові витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як не звільнена від оплати судового збору за даним видом позовної вимоги, а також понесла витрати на оплату правничої допомоги.

На підтвердження таких витрат позивачем надана квитанція про оплату судового збору на суму 992 грн 40 коп. та надано копію договору про надання правової допомоги, укладеного 18.11.2022 між ОСОБА_1 та адвокатом Кужелєвою С.В., додаткову угоду, акт приймання-передачі послуг, які складались з підготовки і опрацювання законодавчої бази по спірним правовідносинам, направлення адвокатських запитів, підготовки позову та заяви про витребування доказів, загалом розмір витрат на правничу допомогу становить 2000 грн.

Зазначений розмір витрат на правову допомогу, які має понести позивач підтверджено належними та допустимими доказами та є адекватним заявленим позовним вимогам, складності справи та об`єму виконаної адвокатом роботи.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 13, 14, 20, 73-80, 86, 126, 129, п.2 ч.1 ст.231, 232, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський підшипниковий завод" (61089, м. Харків, пр. Індустріальний, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 71242,01 грн, судовий збір 992,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. Всього 74234,41 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження в частині стягнення заробітної плати.

4. Рішення направити позивачу, відповідачу, розпоряднику майна.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "14" листопада 2023 р.

Суддя С.В. Міньковський