ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року м.Дніпро Справа № 904/4891/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Бурчак А.Ю.

представники сторін:

від позивача: Хозяїнов В.В., посв. №2086 від 07.06.2023, адвокат;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 (суддя Ніколенко М.О., повний текст якої підписаний 12.09.2023) у справі №904/4891/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті", м. Анталія, Туреччина

про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 у справі №904/4891/23 у відкриті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США - відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фруталія", м. Дніпро, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що при постановленні Ухвали суд невірно застосував норми п. 1 ч. 1ст. 175 ГПК України, ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також не врахував правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16).

Вважає, що Розділ 10 Контракту за своїм змістом є арбітражним застереженням, включеним до підписаної між сторонами угоди. Тобто, це і є арбітражна угода, що узгоджується із змістом норм ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону. А тому, неправомірним є висновок господарського суду в ухвалі про те, що п. 10.1. Контракту не може бути розтлумачено судом як арбітражна угода в розумінні норм чинного законодавства.

Звертає увагу, що суд витлумачив арбітражне застереження в п. 10.1 Контракту не на користь її виконуваності.

Окрім того, вважає, що при прийнятті ухвали суд не звернув уваги на норму п. 7 ч.1 ст. 76 Закону, відповідно до якого суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. В даному разі на території України був укладений Контракт, на підставі якого заявлено позов. Позивач вважає, що цей факт є безпосередньо подією, що свідчить на користь висновку про розгляд спорів за Контрактом в судах України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 20.09.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 22.09.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/4891/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

27.09.2023 матеріали справи №904/4891/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 у справі №904/4891/23; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 20.11.2023.

В судовому засіданні 20.11.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фруталія" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за контрактом №01/09-2022 від 01.09.2022 з поставки оплаченого товару.

Ухвалою суду від 12.09.2023 у справі №904/4891/23 у відкриті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" про повернення передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США - відмовлено.

Зазначений процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами у п.10.1 контракту не визначена конкретна арбітражна установа, тому словосполучення "підлягає ... вирішенню в арбітражному порядку відповідно до законодавства країни покупця" не може бути розтлумачено судом як арбітражна угода в розумінні норм чинного законодавства.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно з матеріалами справи відсутні підстави, передбачені п.п. 1 - 6, 8 - 12 ч. 1 ст. 76, ст. 77 Закону України Про міжнародне приватне право, щодо підсудності цього спору судам України, а тому дійшов висновку, що зазначена справа підсудна до територіальної підсудності судам Туреччини.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами частин 1, 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, предметом спору у цій справі є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" суми передоплати у розмірі 24 984,40 доларів США за контрактом №01/09-2022 від 01.09.2022.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" є іноземним суб`єктом господарювання, створеним за законодавством Туреччини. Місцезнаходженням названої компанії є: квартал Баглик, вул. Гтодене, № 193, Кумлуджа, Анаталія, Туреччина.

До приватноправових відносин з іноземним елементом застосовуються приписи Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV Про міжнародне приватне право. Приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини першої статті 1 названого Закону).

Статтею 43 Закону України Про міжнародне приватне право закріплено право сторін договору на вибір права, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом визначені статтею 366 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 75 Закону України Про міжнародне приватне право, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Стаття 76 Закону України Про міжнародне приватне право встановлює, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Статтею 77 цього Закону встановлена виключна підсудність справ з іноземних елементом судам України.

Таким чином, перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи - нерезидента за нормами Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити, чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України Про міжнародне приватне право та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 910/11287/16.

Відповідно до п. 10.1 контракту, всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з даного договору або у зв`язку з ним, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між сторонами. У разі, якщо сторони не дійдуть згоди, справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку відповідно до законодавства країни покупця.

Покупцем за спірним контрактом є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фруталія" - резидент України.

Частиною другою статті 1 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-XII Про міжнародний комерційний арбітраж передбачено, що за угодою сторін можуть передаватися до міжнародного комерційного арбітражу спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, які виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї зі сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2018 року у справі №906/493/16 зробила такі висновки:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку в п. 10.1 контракту відсутня назва будь-якого арбітражного суду. За таких обставин, словосполучення "підлягає ... вирішенню в арбітражному порядку відповідно до законодавства країни покупця" не може бути розтлумачено судом як арбітражна угода в розумінні норм чинного законодавства.

В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні й підстави для визначення підсудності спору судам України, з огляду на відсутність підстав, передбачених п.п. 1 - 6, 8 - 12 ч. 1 ст. 76, ст. 77 Закону України Про міжнародне приватне право.

Натомість, колегія суддів зауважує, що поза увагою господарського суду залишились положення, п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», за умовами якого суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Так, спір між сторонами виник через порушення зобов`язань стороною контракту Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕмСіАй Фреш Тарим Урюнлері Комісьонджулук Ітхалат Іхраджат Отомобіл Ерлак Тіджарет Лімітед Шіркеті" (продавцем за контрактом, нерезидентом України) в частині повної та своєчасної поставки продукції. Тобто, спір виник з контракту №01/09-2022.

Згідно копії контракту №01/09-2022 від 01.09.2022, наявної у справі, місцем його укладення є місто Дніпро, Україна.

За приписами ст.647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п.п.3.1-3.2 контракту перехід права власності на товар виникає в момент передачі товару покупцеві або його представнику (перевізнику) та відповідає даті складання зазначеної у графі 4 міжнародної транспортної накладної (СМR), якщо умова поставки FCA.

Перехід права власності на товар виникає на дату отримання товару на складі покупця це дата графи 24 міжнародної транспортної накладної (CMR) якщо умова поставки CIF, DDP та CRT.

З огляду на наведене, місцем виконання договору є склад покупця, тобто ТОВ Фруталія».

Відповідно до частин 1, 5 ст.29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Звідси, як дія/подія сталась у місті Дніпрі (укладення контракту), так і місцем його виконання є склад покупця (ТОВ «Фруталія») у місті Дніпрі.

Відтак, господарський суд прийшов до помилкового висновку, що дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) судам Туреччини, не взявши до уваги умови п.7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ч.5 ст.29 ГПК України.

Згідно зі ст.280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, при цьому судом першої інстанції порушені норми процесуального права, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи, що є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області, з подальшим направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

За приписами ч.3 ст.271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 280, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фруталія" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 у справі №904/4891/23 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 у справі №904/4891/23 скасувати.

Справу №904/4891/23 направити для подальшого розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Розподіл судових витрат, зокрема, сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю "Фруталія" судового збору за подачу апеляційної скарги, здійснити Господарському суду Дніпропетровської області в порядку ст.129 ГПК України за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.11.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков