ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2023 р. Справа№ 910/6956/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.;

за участю представників сторін:

від позивача: Руссов В.І.;

від відповідача: Романенко Р.О.;

за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 (повний текст - 16.08.2023)

у справі №910/6956/23 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича

про стягнення 458 531, 62 грн,-

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст оскаржуваного додаткового рішення у даній справі

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 клопотання Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича про долучення доказів щодо судових витрат - задоволено частково. Стягнуто з Київського квартирно-експлуатаційного управління на користь Фізичної особи - підприємця Руденка Володимира Вікторовича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. В задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

2. Надходження заяви на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Київське квартирно-експлуатаційне управління 09.09.2023 (згідно з відомостями відділення поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив визнати поважними причини пропуску та поновити йому строк для подання апеляційної скарги. Прийняти апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління до розгляду, відкрити апеляційне провадження та зупинити дію додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі № 910/6956/23 в оскаржуваній частині. Скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі № 910/6956/23 в оскаржуваній частині (стосовно задоволеної частини клопотання ФОП Руденка В.В. про долучення доказів щодо судових витрат та покладення на Київське КЕУ обов`язку з відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.) та прийняти в цій частині нове рішення про зменшення розміру витрат Фізичної особи-підприємця Руденко Володимира Вікторовича на професійну правничу допомогу щодо надання адвокатом послуг, які підлягають розподілу між сторонами, на 95% від попередньо заявленої суми у розмірі 75 000 грн. до розміру 3 750 грн. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі № 910/6956/23 - залишити без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 було відкрито апеляційне провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 26.09.2023.

26.09.2023 (через канцелярію суду) від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом в порядку ст. 263 ГПК України.

26.09.2023 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Києва було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 26.09.2023, не відбулось.

У розгляді заяви оголошувалась перерва, зокрема 25.10.2023 - на 21.11.2023.

В судове засідання 21.11.2023 з`явились представники обох сторін. Представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, додаткове рішення скасувати, відмовивши в задоволенні заяви. Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, додаткове рішення у даній справі - без змін.

Апеляційна скарга на додаткове рішення була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", враховуючи поведінку сторін: з метою забезпечення їх рівності, та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, в поданій апеляційній скарзі, позивач зазначив, що вважає стягнену судом першої інстанції суму судових витрат в розмірі 25 000,00 грн суттєво завищеною, зважаючи на рівень складеності справи.

Також скаржник зазначив, що матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких кваліфікований адвокат відповідача витратив значний час, що свідчить про відсутність підстав для вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі.

Скаржник зазначив, що адвокат відповідача готував відзив на позовну заяву, отже, на стадії підготовки заперечення на відповідь на відзив матеріали і обставини справи вже були йому знайомі. У відповіді на відзив Київське КЕУ не подавало жодних нових доказів та не відступало від вже сформованої позиції у позові.

Відтак, на стадії підготовки заперечень на відповідь на відзив - правова позиція у адвоката відповідача фактично була сформованою, адвокат готував заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вже наявної позиції, яка була викладена у відзиві на позовну заяву та ніякої нової позиції не викладав. Натомість, за доводами скаржника, позиція адвоката у запереченнях на відповідь на відзив (яка не відрізнялась від раніше сформованої у відзиві на позовну заяву) - фактично «дублювала та копіювала» інформацію, яка була надана безпосередньо Київським КЕУ (на адвокатський запит).

Таким чином, вказане свідчить, що підготовка кваліфікованим адвокатом таких заперечень на відповідь на відзив не потребувала значеного обсягу ні юридичної, ні технічної роботи, а також вивчення великої кількості законів, які підлягають дослідженню адвокатом і їх застосуванню, як і не потребувала вивчення додаткових якихось матеріалів справи. А тому апелянт просив скаргу задовольнити, та прийняти нове рішення про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 95 %.

5. Вимоги відзиву на апеляційну скаргу та короткий зміст наведених в ній доводів

У поданому відзиві відповідач зазначив, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Так, відповідач зазначив, що хоча і не зовсім погоджується з розміром стягуваної суми (25 000,00 грн із заявлених 75 000,00 грн), відповідач не оскаржував додаткове рішення, оскільки це б призвело до додаткових витрат відповідача на оплату гонорару адвоката.

Разом з цим відповідач вважає, що 25 000,00 грн - не відповідає критерію розумності, оскільки, на його думку, заявлені 75 000,00 грн є обґрунтованим розміром витрат на професійну правову допомогу.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.05.2023 між відповідачем та адвокатом Музикою Юлією Геннадіївною було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 1. договору адвокат зобов`язувався здійснювати представництво, захист клієнта або надання інших видів правової допомоги, найменування, мета і специфіка яких вказані в розділі 2 цього договору, а клієнт - оплатити адвокату правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 1.3. адвокат зобов`язувався надавати правову допомогу клієнту у відповідності з конкретними дорученнями останнього і цим договором. Надана адвокатом правова допомога призначена виключно для особи, зазначеної в договорі як клієнт.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що відповідачем на підтвердження обставин понесення витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.08.2020 серії КВ № 000978; додаткову угода № 1 від 18.05.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023; акт наданих послуг (виконаних робіт) від 18.07.2023 на суму 75 000 грн.; звіт про надані клієнту послуги в рамках виконання доручення по договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 (по судовій справі № 910/6956/23).

На виконання пункту 4.1. договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 сторони домовилися, що гонорар є фіксованим та становить 75 000 грн. згідно пункту 3 додаткової угоди № 1.

Пунктом 3 даної додаткової угоди також закріплено види правової допомоги, які надаються адвокатом в межах даної справи.

Акт наданих послуг (виконаних робіт) від 18.07.2023 на суму 75 000 грн та звіт про надані клієнту послуги в рамках виконання доручення по договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 містить детальний опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг із зазначення кількості затраченого часу.

Як підтверджується матеріалами справи, акт та звіт підписані адвокатом та клієнтом (відповідачем), що відповідно підтверджує належне надання послуг адвокатом та прийняття їх без зауважень клієнтом останнього.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Нормою ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону).

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Суд апеляційної інстанції враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Об`єднана палата Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019) зроблено висновок, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що адвокатом детально описано перелік робіт, вчинених в межах даної справи, однак, оплата не всіх вчинених адвокатом дій (робіт) є підставою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, так зокрема, такі послуги як: зустріч з клієнтом, отримання доручення від клієнта; отримання позовної заяви від клієнта та виїзд до клієнта та з`ясування фактичних обставин, тощо підлягають компенсації за рахунок позивача. Правомірним є висновок суду першої інстанції, що надмірна деталізація виконаної адвокатом роботи задля досягнення певної процесуальної дії у межах виконання договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.05.2023 не є підставою для формування завищеної вартості таких послуг при її стягненні зі сторони, на користь якої рішення не ухвалено та не може свідчити про складність даного спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується, щодо обґрунтованості заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо того, що стягнена сума (у розмірі 25 000,00 грн) є заниженою, оскільки ним не оскаржувалось додаткове рішення у даній справі.

Обґрунтованим також є доводи позивача, викладені у додаткових запереченнях, що адвокатом відповідача здійснювалося дослідження одних і тих самих доказів (звіт № 234/1/13/7 від 16.12.2022) в межах розгляду цієї справи та справи № 910/6957/23, яка по суті є відмінною від даної справи, однак правова позиції Відповідача обґрунтовувалась тією самою доказовою базою, а адвокатом відповідача здійснювали однакові дії в межах двох справи.

Тоді як доводи апелянта про необхідність зменшення на 95 % заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу - є необґрунтованими, та такими, що відхиляються судом апеляційної інстанції.

Отже, дотримуючись принципу реальності та розумності виконаних адвокатом робіт в межах даної справи, категорію та складність такої справи, а також враховуючи сторону, за рахунок якої відбудеться відшкодування таких витрат на професійну правничу допомогу - фактично Держава Україна в особі Міністерства оборони України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є 25 000 грн.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника з посиланням на проблеми фінансування під час дії режиму воєнного стану, оскільки сторона (в даному випадку, апелянт) сама була ініціатором судового провадження.

Таким чином, на підставі ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, ст. 281 - 283 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скаргу не підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись статями 86, 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6956/23 - залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6956/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 287 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.11.2023.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко