ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023м. ХарківСправа № 922/3204/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78)
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" (64332, Харківська обл., Ізюмський р-н., с. Глинське)
про стягнення 78445,24 Євро.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Кредобанк" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" про стягнення 78445,24 Євро, з яких: неповернута сума кредиту у розмірі 75675,59 Євро та прострочена сума процентів у розмірі 2769,65 Євро. Крім того, позивач просить суд покласти судові витрати на відповідача.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №28/08-2021 від 05.08.2021 в частині повного та своєчасного повернення суми кредиту та сплати процентів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.07.2023 позовну заяву залишено без руху з огляду на пункти 3 частини 3 статті 162, пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України та встановлено позивачу строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для виправлення недоліків позовної заяви.

03.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано заяву про усунення недоліків (вх. №20533) разом із доданими до неї документами, яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 06.09.2023 об 11:00.

15.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №21631), в якому відповідач визнає позовні вимоги та просить суд надати відстрочення виконання рішення суду на один рік з дня ухвалення рішення суду.

25.08.2023 та 30.08.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано заяву (вх. №22750, 23226), в якій просить суд розгляд справи провести без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами.

Разом з тим, судом повідомлено учасників справи про перенесення судового засідання на 12.09.2023 о 12:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12.09.2023 відкладено підготовче засідання на 26.09.2023 об 11:20 на підставі статті 183, 232, 233 ГПК України.

14.09.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано додаткові пояснення (вх. №24891), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

15.09.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано заяву (вх. №24982), в якій просить суд надати можливість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2023 заяву Акціонерного товариства "Кредобанк" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №24982 від 15.09.2023) задоволено та призначено проведення підготовчого засідання на 26.09.2023 об 11:20.

26.09.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника відповідача зареєстровано заяву про розстрочення виконання рішення (вх. №25973), в якій просить подану заяву про відстрочення виконання рішення суду залишити без розгляду та прийняти до розгляду заяву про розстрочення рішення суду. Разом з тим, просить суд розстрочити виконання рішення суду в наступному порядку: в строк до 31.12.2023 сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 20000,00 EUR, в строк до 31.07.2024 сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 20000,00 EUR, в строк до 25.09.2024 сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 38445,24 EUR та судовий збір у розмірі 46856,98 грн.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2023 о 12:15.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 17.10.2023 відкладено судове засідання на 07.11.2023 об 11:30 на підставі статті 201, 216, 232-233 ГПК України.

Представники сторін в призначене судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Разом з тим, 06.11.2023 в системі діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано клопотання (вх. №30236), в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду не заперечує та просить суд розгляд справи провести без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами.

Пунктом 3 частини 1 статті 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши клопотання представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що участь в судовому засіданні є правом учасників справи відповідно до статті 42 ГПК України, а явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, беручи до уваги, що неявка представників сторін в призначене судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, вказане клопотання представника позивача підлягає задоволенню.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені судом належним чином про розгляд даної справи. Матеріали справи також свідчать, що судом було створено всім учасникам справи належні умови для доведення своїх правових позицій, надання доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своєї правової позиції по справі.

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що 05.08.2021 між Акціонерним товариством "Кредобанк" (надалі - позивач, банк) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" (надалі - відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір №28/08-2021 (надалі - договір).

Пунктом 1 договору передбачено, що банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними та комісії.

Умовами пункту 2 договору між сторонами погоджено та визначено розмір кредиту та валюта кредиту - 155676,35 Євро. Призначення кредиту - придбання трактора колісного Case IH Magnum 400 AFS Connect згідно договору №TMU-221T-21 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 31.05.2021, що укладений з ТзОВ "Тайтен машинері Україна". Тип та розмір процентної ставки - фіксована. Розмір фіксованої процентної ставки на момент укладення договору становить 2,75% річних.

Комісії за надання кредиту та користування кредитними коштами: за розгляд кредитної заявки - 0,00%. За видачу кредиту - 1556,76 євро (1,0% від суми кредиту) сплачується до видачі кредитних коштів в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. За управління кредитом - 0,00%. За дострокове повернення кредиту з одночасним розірванням договору - 0,00%. За дострокове повернення частини кредиту - 0,00%. За надання банком згоди на наступну заставу предмету застави іншому банку позичальник сплачує на користь банку комісію - 0,00%. Інші комісії - відповідно до діючих тарифів банку. Термін остаточного повернення кредиту - до 18.05.2022.

Надання кредиту здійснюється на підставі заяви позичальника (на паперовому носії) за встановленою банком формою, протягом трьох робочих днів після укладення договору або в довший строк, вказаний позичальником у заяві, шляхом: перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в банку з подальшою конвертацією у валюту платежу та скеруванням безпосередньо за цільовим призначенням (п.п. 2.12.1 п. 12 договору).

Датою видачі кредиту вважається день перерахування кредитних коштів (в повній або частковій сумі) з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальник. Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі до дати надання кредиту, про що повідомляє банк у письмовій формі.

Пунктом 4 договору передбачено, що за надання кредиту та користування кредитними коштами позичальник сплачує банку комісії визначені в п. 2.4. договору. Також погоджено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість) днів у місяці, але, умовно, 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п. 2.3. договору з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору (п.п. 4.1., 4.3.).

Умовами п.п. 4.6. п. 4 договору погоджено, що позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до п. 4.3. договору, у валюті кредиту щомісяця, але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані.

Також, пунктом 5 договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені договором, але не пізніше строку, вказаному у п. 2.5. договору та визначено графік повернення суми кредиту. Повернення кредитів може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку на рахунок, вказаний у п. 2.7. договору (п.п. 5.1., 5.2.).

Умовами пункту 9.1. договору передбачено, що банк зобов`язаний за умови беззастережного виконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за договором - надати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених в договорі.

Із наявної в матеріалах справи копії меморіального ордера №44448793 від 05.08.2021 слідує, що позивач перерахував на банківський рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 155676,35 Євро із відповідним призначенням платежу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про належне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №28/08-2021 від 05.08.2021 в частині надання відповідачу кредиту у 155676,35 Євро. Водночас позивач у позовній заяві стверджує по порушення відповідачем умов спірного договору та станом на 26.06.2023 за відповідачем виникла заборгованість за неповернуту суму кредиту у розмірі 75675,59 Євро та прострочена сума процентів у розмірі 2769,65 Євро.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивач за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся на адресу відповідача з досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань від 07.06.2023 з викладенням правових та фактичних підстав звернення та вимагав сплатити заборгованість за неповернуту суму кредиту у розмірі 75675,59 Євро, а також прострочену суму процентів у розмірі 2769,65 Євро за договором №28/08-2021 від 05.08.2021. Однак зазначена досудового вимога залишилась без відповіді та задоволення.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з частиною 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі №909/51/19 вказав, що ключовою рисою цивільного права є автономія волі сторін, яка знаходить своє втілення у принципі свободи договору.

Свобода договору, закріплена у якості однієї із засад цивільного законодавства, сформульована у статтях 6 та 627 ЦК України, у відповідності до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Слід зазначити, що за своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит). Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Отже, укладаючи та підписуючи договір №28/08-2021 від 05.08.2021 сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.

Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України та статей 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

За приписами статті 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання погоджених умов пункту 2 договору позивачем відповідно до меморіального ордера №44448793 від 05.08.2021 перераховано на банківський рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 155676,35 Євро із відповідним призначенням платежу.

Таким чином, суд констатує, що позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором №28/08-2021 від 05.08.2021 та надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 155676,35 Євро.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із змісту наведеної норми права слідує, що однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. При цьому коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним, що є порушенням умов договору.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що принцип належного виконання зобов`язання полягає в тому, що виконання має бути проведене, зокрема у належний строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 1049 ЦК України унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за договором №28/08-2021 від 05.08.2021 щодо погашення кредиту у погоджений між сторонам строк та графік платежів, що мало наслідком виникнення перед позивачем кредитної заборгованості у розмірі 155676,35 Євро, яка визнається відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Частиною 1 статті 75 ГПК України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про повернення кредитних коштів у повному обсязі та у погоджений між сторонами умовами договору графік, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення неповернутої суми кредиту у розмірі 75675,59 Євро є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, визнаною відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення процентів у розмірі 2769,65 Євро, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом).

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку процентів у розмірі 2769,65 Євро, суд зазначає, що розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, погодженим між сторонами умовам договору, встановленим обставинам справи, є арифметично вірним, у зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення процентів у розмірі 2769,65 Євро також є правомірною, обґрунтованою, визнаною відповідачем та підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з тим, як зазначено судом вище, представником відповідача подано заяву про розстрочення виконання рішення, про що суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні приписи містяться у статті 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2005 у справі Чижов проти України, заява № 6962/02 виснував, що на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами частини 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що розстрочення та відстрочення виконання рішення суду є процесуальним інститутом, наслідком реалізації якого є відкладення (перенесення) виконання рішення суду на інший строк у зв`язку з наявністю обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Норми статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки або розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення та розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін.

З огляду на вище викладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення та розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Відтак, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення має довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

В поданій заяві відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду в наступному порядку: в строк до 31.12.2023 сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 20000,00 EUR, в строк до 31.07.2024 сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 20000,00 EUR, в строк до 25.09.2024 сплатити на користь позивача грошові кошти в сумі 38445,24 EUR та судовий збір у розмірі 46856,98 грн.

В обґрунтування необхідності розстрочення виконання рішення суду відповідач зазначає, що основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11). Всі потужності підприємства знаходяться в селі Глинське Ізюмського району Харківської області.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, село Глинське Ізюмської міської ради територіальної громади було окуповане збройними формуваннями РФ з 03.03.2022 по 11.09.2022. З 11.09.2022 Ізюмська міська територіальна громада є територією, на яких ведуться (велися) бойові дії та територією можливих бойових дій.

Відповідно до рішення XV сесії VIII скликання Харківської обласної ради від 14.02.2023 №502-VIII "Про наявність обставин непереборної сили та затвердження переліку суб`єктів господарювання - юридичних осіб сільськогосподарських товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили" Харківською обласною радою визнано обставини, що склалися на території Харківської області у зв`язку з російською військовою агресією проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до дня припинення чи скасування воєнного стану".

Даним рішенням затверджено Перелік суб`єктів господарювання - юридичних осіб сільськогосподарських товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, а відповідач включений до даного переліку за номером 674.

Також у поданій заяві вказує, що відповідач є добросовісним позичальником, заборгованість за укладеним з позивачем кредитним договором виникла виключно через обставини непереборної сили - активні бойові дії, окупацію території Ізюмського району Харківської області, через які вся територія господарства і земельні ділянки опинилися в недоступні керівництву та власникам підприємства. Весь 2022 рік підприємство відповідача не здійснювало господарську діяльність. Звертає увагу суду, що після деокупації відповідачем було виявлено заподіяння шкоди своєму майну - сільськогосподарській техніці, запасам насіння, добрив, паливно-мастильних матеріалів тощо.

Наведені обставини підтверджуються листом від 27.09.2022 вих. № 65270/0646 в якому Ізюмським районним управлінням ДСНС у Харківській області було повідомлено, що піротехнічним підрозділом перевірено територію господарства СГ ТОВ "Хлібопродукт" на предмет виявлення вибухонебезпечних предметів; Актом від 23.09.2022, яким зафіксовано пошкодження майна підприємства пожежею, що виникла в результаті воєнних дій та додатком до Акту від 20.10.2022; Витягом від 28.02.2023 з ЄРДР кримінальне провадження № 0000698, дата реєстрації 01.10.2022 по заяві, в тому числі СГ ТОВ "Хлібопродукт".

Крім того, в обґрунтування поданої заяви вказує, що між позивачем та відповідачем на забезпечення виконання зобов`язань відповідача, які виникають із кредитного договору № 28/08-2021 від 05.08.2021, було укладено договір застави від 05.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №7845. Предметом застави є рухоме майно сільськогосподарська техніка, а саме: трактор колісний CASE IH МAGNUМ 400 AFS Connect, новий, piк випуску 2021 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , заставною вартістю 4674100,00 грн. Зазначене майно в період окупації було значно пошкоджене і розграбоване, що підтверджується експертом Харківської торгово-промислової палати Протоколом (Актом) огляду транспортного засобу №29 від 21.02.2023 Трактора CASE IH МAGNUМ 400, що належить відповідачу.

Наголошує, що важливим доказом наміру відповідача належним чином виконати зобов`язання перед позивачем за запропонованим графіком розстроченням та дотримання балансу інтересів обох сторін є той факт, що заставне майно було зусиллями і за рахунок відповідача відновлено за співробітництва із компанією ТОВ "Тайтен Машинері Україна", що підтверджується доданими до заяви доказами.

Просить суд прийняти до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і має намір виплатити суму заборгованості. Стягнення заявленої великої суми поставить підприємство у ще більш скрутне становище та суттєво завадить відновленню сільськогосподарської діяльності.

Отже, відповідач у поданій заяві при вирішення питання про розстрочення виконання рішення, просить суд врахувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, відсутність вини відповідача у виникненні спору, факт окупації та активних бойових дій на території, на якій знаходяться виробничі потужності відповідача у 2022 році, відновлення заставного майна.

Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є продовженим до теперішнього часу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, село Глинське Ізюмської міської ради територіальної громади було окуповане збройними формуваннями РФ з 03.03.2022 по 11.09.2022.

Відповідні обставини в силу приписів частини 3 статті 75 ГПК України є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.

Суд бере до уваги, що основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), тобто діяльність відповідача полягає у вирощуванні сільськогосподарської продукції. Як відомо, вирощування товарної сільськогосподарської продукції є довготривалим виробничим циклом, успішність якого залежить не тільки від коливань попиту і пропозиції на відповідному товарному ринку, а й від багатьох інших економічних факторів.

Очевидно, що в умовах воєнного стану останні зазнали на собі влив від військової агресії, що викликане припиненням діяльності багатьох господарюючих суб`єктів, порушенням господарських ланцюгів з суміжними підприємствами постачальниками пального, паливно-мастильних матеріалів, насіннєвого матеріалу, добрив тощо. Це порушення логістичних ланцюгів внаслідок перебування частини територій України під окупацією, дефіцит транспортних потужностей, дефіцит рухомого складу, руйнація шляхів сполучення. Це руйнація виробничих приміщень та інших потужностей внаслідок ракетних, артилерійських обстрілів та інших бойових дій. Це неможливість обробки сільськогосподарських угідь, котрі перебували в зоні бойових дій, без їх розмінування та знешкодження інших вибухонебезпечних предметів. Також, це дефіцит робочої сили внаслідок процесів мобілізації, евакуації населення та зростання цін на види продукції, які використовуються у виробничому сільськогосподарському циклі тощо.

Інститут розстрочення судового рішення існує як раз для того, щоб з урахуванням фінансового стану боржника та стягувача, пропорційності їх інтересів, об`єктивності та винятковості обставин, що ускладнюють або виключають можливість негайного виконання судового рішення, надати можливість боржнику виконати свій обов`язок не ставши при цьому банкрутом у силу тих форс-мажорних обставин, які наразі виникли через війну.

Окрім того, суд враховує, що відповідач визнає наявність обов`язку виконання рішення у даній справі, оскільки у відзиві на позовну заяву заявлені позовні вимог визнано у повному обсязі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки шукає способи погашення заборгованості перед позивачем, однак не має змоги виконати рішення суду негайно у зв`язку з несприятливою фінансовою ситуацією в економіці держави, воєнним станом, який безпосередньо вплинув на господарську діяльність відповідача, що підтверджено матеріалами справи.

В контексті зазначеного, суд також зазначає, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення не є інструментом ухилення від виконання рішення та жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін. Тобто, питання розстрочення виконання судового рішення у даній справі ніяким чином не нівелює статус заборгованості відповідача та не звільняє від обов`язку його сплати.

Окрім зазначеного, судом враховано, що вжиття на даний час державним чи приватним виконавцем заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі може призвести до зупинення життєво важливої роботи відповідача та неможливості виконувати покладені на нього завдання у своїй господарській діяльності. Примусове стягнення коштів в рамках виконавчого провадження може завдати відповідачу більшої шкоди, оскільки накладення арешту на рахунок може викликати зупинку роботи суб`єкта господарювання, а реалізація його активів до банкрутства відповідача.

Так, матеріальний інтерес відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило одночасно не збанкрутувати та продовжити господарську діяльність, а матеріальний інтерес позивача полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Виходячи із встановлених обставин даної справи та наявних доказів у їх сукупності, суд вважає, що розстрочення виконання судового рішення створить для відповідача можливість стабілізувати існуючий фінансовий стан, не допустити його банкрутства, що дозволить акумулювати грошові кошти для погашення боргу перед позивачем без значного одноразового фінансового навантаження, а позивачу - можливість реального отримання грошових коштів, що свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін.

Отже, на цілковите переконання суду, розстрочення виконання рішення суду в подальшому призведе до реального виконання рішення суду. При цьому через досить нетривалий проміжок часу. Позаяк, не надання такої розстрочки може взагалі призвести до невиконання рішення суду на користь позивача.

З огляду на викладене, керуючись принципами розумності та справедливості, враховуючи матеріальні інтереси позивача та відповідача, характер здійснюваної сторонами господарської діяльності, її суспільне значення, беручи до уваги правову поведінку відповідача під час розгляду справи, яка полягала у визнанні заявлених позовних вимог, що свідчить про усвідомлення останнім взятих на себе договірних зобов`язань, необхідності їх виконання та про відсутність наміру в уникненні від їх виконання, враховуючи, що відповідач позбавлений можливості виконати рішення суду у зв`язку з наведеними вище обставинами, що знайшло своє підтвердження матеріалами справи, а рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, приймаючи до уваги відсутність заперечень позивача проти розстрочення виконання рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення та застосування дискреційних повноважень для розстрочення виконання рішення у даній справі згідно графіку, що викладений у поданій заяві.

Враховуючи вирішення судом поданої заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, що викладено у відзиві на позовну заяву, судом не розглядається.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, а тому враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" (64332, Харківська обл., Ізюмський р-н., с. Глинське, ) на користь Акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) неповернуту суму кредиту у розмірі 75675,59 Євро, прострочену суму процентів у розмірі 2769,65 Євро та витрати зі сплати судового збору у розмірі 46856,98 грн.

Заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібопродукт" про розстрочення виконання рішення - задовольнити.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2023 по справі №922/3204/23 згідно наступного графіку:

- 20000,00 EUR до 31.12.2023 р.;

- 20000,00 EUR до 31.07.2024 р.;

- 38445,24 EUR та 46856,98 грн. до 25.09.2024 р.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "17" листопада 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова