СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Харків Справа № 922/4329/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Головко А.І. - на підставі ордеру Серії АХ №1136499 від 03.04.2023;

від відповідача - Тута І.В. - на підставі довіреності від 02.01.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера", м.Харків, (вх.№2222 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 (суддя Погорелова О.В., постановлену в м.Харків, дата складення повного тексту - 12.10.2023) за результатами розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" про забезпечення позову

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера", м.Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", м. Київ,

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Івера" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс", в якому просило суд визнати недійсним іпотечний договір №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1662; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 861, в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в межах провадження у справі №922/4956/13 про банкрутство Повного товариства «Батура О.В. і Компанія» (одним з учасників якого була фізична - особа підприємець Кострикін А.В.) було проведено відкриті торги у формі аукціону з реалізації майна боржника, в тому числі нерухомого майна - об`єкт «Нежитлова будівля літ. А-1, загальною площею 179,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, п Гагаріна, буд. 43А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (в подальшому поділений на 2 окремих об`єкти «Нежитлові приміщення 1-го пов. № 1, 2, 3, 5 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 95,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А» та «Нежитлові приміщення 1-го пов. № 4, 6, 6а, 7, 8 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 81,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А»).

За результатами проведення торгів, Товарною Біржою «РЕСУРС-ІНФОРМ» було складено протокол №7 та акт про передання права власності на придбане нерухоме майно від 30.05.2014, на підставі яких в той же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В. було зареєстровано та видано Свідоцтво про право власності на вказане Нерухоме майно ОСОБА_1.

В подальшому, ОСОБА_1 передав вказане майно до статутного фонду Товариство з обмеженою відповідальністю "Івера" за актом приймання-передачі від 18.01.2016, отже, позивач набув право власності на вказане нерухомого майно у відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Проте, через досить тривалий час, а саме 13.11.2020, на адресу позивача надійшла вимога відповідача №2.1587 про необхідність сплати позивачем, нібито як новим іпотекодавцем нерухомого майна, на користь відповідача заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором в розмірі 385132,48 доларів США.

У зв`язку з тим, що позивачу не було відомо про наявність та дійсність укладених відповідачем з ТОВ «ВТБ БАНК» будь-яких договорів про відступлення прав вимог за кредитними та іпотечними договорами нібито щодо нерухомого майна, яке належить позивачу на праві власності на законних підставах, позивачем було запропоновано відповідачу надати належним чином засвідчені документи, які надані не були, а про їх фактичне існування позивач довідався (отримав їх копії) лише в січні 2023 року після того, як відповідач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання за ним права іпотекодержателя за іпотечним договором № 15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008 стосовно нерухомого майна, яке є власністю позивача (справа №922/194/23).

Отже, позивачу фактично саме в січні 2023 року стало відомо про порушення його прав на нерухоме майно, а саме: нібито наявності обтяжень на користь відповідача щодо нерухомого майна, яке належить йому на праві власності на законних підставах, що в стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду про визнання недійсним іпотечного договору №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008 та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016, в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008.

Як на підставу для визнання недійсними вказаних правочинів, позивач посилався на те, що у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство, іпотека проданого майна припиняється з моменту виконання сторонами договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 Цивільного кодексу України, що також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2416/17.

Таким чином, станом на момент укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 (в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008) іпотека вже була припинена в силу приписів частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначав, що на момент укладення вказаного договору про відступлення права вимоги, запис в Державного реєстру іпотек щодо нерухомого майна за договором іпотеки був відсутній, що також було встановлено в межах справи №922/194/23 та не заперечувалось відповідачем.

Отже, за наведених обставин, на думку позивача, за оспорюваним договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 відбулось відступлення фактично неіснуючого (недійсного) на той час права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008.

Окрім викладеного, позивач зазначав, що в договорі іпотеки з моменту його укладання до моменту встановлення судом у даній справі його нібито чинності фактично відбулись суттєві зміни. Насамперед в преамбулі договору, а саме при переході права власності на предмет іпотеки відбулись зміни щодо іпотекодавця, а також при відступленні права вимоги за іпотекою відбулись зміни щодо іпотекодержателя, які з огляду на положення статей 3, 18, 19 Закону України «Про іпотеку» мали бути нотаріально посвідчені.

Позивач наголошував, що відповідачем у даній справі не заявлялись вимоги щодо визнання дійсними змін до договору іпотеки №15.59-00/08-ДІ01 від 10.06.2008 (щодо зміни сторони іпотекодавця) та судом відповідне рішення щодо їх дійсності не приймалось, отже в силу приписів статей 215, 220 Цивільного кодексу України відповідний договір є нікчемним.

Разом з позовною заявою, ТОВ "Івера" було подано до господарського суду Харківської області заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го пов. № 1, 2, 3, 5 в літ. "А-1" з реєстраційним номером 120, площею 95,8 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А; нежитлові приміщення 1-го пов. № 4, 6, 6а, 7, 8 в літ. "А-1" з реєстраційним номером 120, площею 81,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А (попередньо - нежитлова будівля літ. "А-1", загальною площею 179,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, п Гагаріна, буд. 43-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- заборони відповідачу ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" вчиняти дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно літ. "А-1" за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А) за оспорюваним Іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 1662, у будь-який спосіб, в тому числі: на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки буд-якій особі на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаної заяви позивач посилався на те, що в провадженні господарського суду Харківської області перебувала справа №922/194/23 за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" до ТОВ "Івера" про визнання за ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" права іпотекодержателя за оспорюваним іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.05.2023 було вжиті заходи забезпечення позову у справі №922/194/23 шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го пов. № 1, 2, 3, 5 в літ. "А-1" з реєстраційним номером 120, площею 95,8 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А; нежитлові приміщення 1-го пов. № 4, 6, 6а, 7, 8 в літ. "А-1" з реєстраційним номером 120, площею 81,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 43-А.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.05.2023 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023, позов задоволено повністю.

ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" 31.08.2023 було подано до суду клопотання про скасування заходів забезпечення позову у справі №922/194/23, яке було задоволено судом на підставі ухвали від 05.09.2023 з тих підстав, що стягувач ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" намагається реалізувати рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023, однак державний реєстратор не може здійснити певні дії через наявну заборону.

Позивач наголошував, що станом на момент постановлення вказаної ухвали, рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 було оскаржено ТОВ "Івера" в касаційному порядку з одночасним поданням клопотання про зупинення виконання оскарженого рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі № 922/194/23 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Проте, ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" будучи обізнаним з вказаними обставинами намагається реалізувати рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 в період його оскарження ТОВ "Івера".

Отже, за переконанням позивача, існує велика вірогідність, що відповідачем, в період розгляду даної справи, будуть здійснені заходи з внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" як іпотекодержателя нерухомого майна за оспорюваним іпотечним договором та відповідно подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки за спірним договором іпотеки, що призведе до незаконного позбавлення ТОВ "Івера" прав власності на вказане нерухоме майно до розгляду закінчення розгляду справи по суті.

11.10.2023 позивачем подано до господарського суду Харківської області клопотання про долучення доказів, а саме витягів з Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна від 09.10.2023 №349683117, №349683796, які на думку останнього свідчать про те, що відповідачем вчиняються активні дії, спрямовані на позбавлення позивача права власності на нежитлові будівлі, що є предметом оспорюваних договорів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" про забезпечення позову, з тих підстав, що вказаною заявою позивач фактично намагається зупинити виконання рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023, залишеного без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №922/194/23.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Івера" з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було наведено жодних мотивів, з яких суд дійшов висновків щодо невідповідності доводів позивача про потребу у застосуванні наведених заходів про забезпечення позову принципам співмірності та адекватності заходів забезпечення позову, збалансованості інтересів учасників провадження та інших осіб, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Апелянт наголошує, що з обставин справи вбачається, що вжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, навпаки повністю відповідають принципам співмірності та адекватності, оскільки в разі їх не вжиття, саме для позивача можуть настати суттєві негативні наслідки - грубе порушення (позбавлення) з боку відповідача його конституційних прав власника нерухомого майна, що є предметом оспорюваних договорів іпотеки у даній справі, а також оспорювання прав відповідача, як іпотекодержателя цього нерухомого майна в іншій господарській справі №922/194/23.

Вказані суттєві негативні наслідки для позивача можуть настати саме в результаті здійснення відповідачем несумлінних дій щодо зазначеного нерухомого майна, зокрема передання прав іпотекодержателя іншій особі, звернення стягнення на предмет іпотеки, до остаточного вирішення даної справи та справи №922/194/23 з визначення правомірності його прав як іпотекодержателя, про що позивачем зазначалось в заяві про забезпечення позову.

Крім того, апелянт зауважує, що господарським судом не було надано жодної правової оцінки тим обставинам, що відповідачем вчиняються активні дії, спрямовані на позбавлення позивача права власності на нежитлові будівлі, що є предметом оспорюваних договорів, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав щодо цього нерухомого майна доданими позивачем до матеріалів справи.

Вказані витяги з реєстру речових прав свідчать про те, що незадовго до дати розгляду судом першої інстанції заяви позивача про забезпечення позову за відповідачем вже було зареєстровано (внесено запис до реєстру) право іпотекодержателя за оспорюваним іпотечним договором.

Скаржник також наголошує, що 11.10.2023 ним було подано до місцевого господарського суду клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову за участі його представника, з метою надання відповідних пояснень та додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, проте суд дійшов висновку про відсутність необхідності виклику до суду представника заявника для дачі пояснень.

Внаслідок вказаних обставин, як стверджує апелянт, суд фактично позбавив його можливості реалізації своїх процесуальних прав в повному обсязі, а саме права надання ним пояснень та додаткових доказів, зокрема вимоги-попередження відповідача №3.607 від 04.11.2019 про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», яка також додатково свідчить про намір відповідача здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі оспорюваного договору іпотеки (шляхом набуття предмета іпотеки у власність або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу).

За наведених вище об`єктивних причин, апелянт не мав можливості надати вказану вимогу -попередження до суду першої інстанції, у зв`язку із чим просить суд апеляційної інстанції долучити вказаний документ в якості додаткового доказу у даній справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" на ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23; встановлено відповідачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 15.11.2023 о 15:30 год

10.11.2023 представником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" подано до апеляційного господарського суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення - підсистеми "Електронний суд".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 задоволено заяву представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ССК ТМ" про участь у судовому засіданні 15.11. 2023 і у справі №922/4329/23 в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 15.11.2023 представник апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представники сторін з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Так, процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Позов в процесуальному сенсі - є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним іпотечного договору №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008 та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016, в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, станом на момент укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 (в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008) іпотека вже була припинена в силу приписів частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначав, що на момент укладення вказаного договору про відступлення права вимоги, запис в Державного реєстру іпотек щодо Нерухомого майна за договором іпотеки був відсутній, що також було встановлено в межах справи №922/194/23 та не заперечувалось відповідачем.

Отже, за наведених обставин, на думку позивача, за оспорюваним договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договорами застави від 12.05.2016 відбулось відступлення фактично неіснуючого (недійсного) на той час права вимоги за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008.

Окрім викладеного, позивач зазначав, що в договорі іпотеки з моменту його укладання до моменту встановлення судом у даній справі його нібито чинності фактично відбулись суттєві зміни. Насамперед в преамбулі договору, а саме при переході права власності на предмет іпотеки відбулись зміни щодо іпотекодавця, а також при відступленні права вимоги за іпотекою відбулись зміни щодо іпотекодержателя, які з огляду на положення статей 3, 18, 19 Закону України «Про іпотеку» мали бути нотаріально посвідчені.

Позивач також наголошував, що відповідачем у даній справі не заявлялись вимоги щодо визнання дійсними змін до договору іпотеки №15.59-00/08-ДІ01 від 10.06.2008 (щодо зміни сторони іпотекодавця) та судом відповідне рішення щодо їх дійсності не приймалось, отже в силу приписів статей 215, 220 Цивільного кодексу України відповідний договір є нікчемним.

Отже, позивач мав довести на підставі належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України, наявність зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обґрунтувати, яким чином заходи забезпечення позову забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем до клопотання про забезпечення позову, не було додано жодного належного доказу в обґрунтування обставин, на які він посилається в своїй заяві та які б підтверджували необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Зокрема, судова колегія зазначає, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про визнання недійсними правочинів.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Абзацом 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що у разі задоволенні судом позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів, на підставі яких буде проведено державну реєстрацію прав, призведе до повернення відповідних прав чи обтяжень у стан, що існував до відповідної державної реєстрації без застосування додаткових способів захисту, таких як скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав, поновлення права власності тощо.

За наведених обставин, судова колегія не вбачає ризиків істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог позивача, що у відповідності до приписів частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України вказує на відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Судова колегія також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову позивач фактично намагається зупинити виконання рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023, залишеного без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №922/194/23, з огляду на таке.

Так, предметом позову у справі №922/194/23 є, зокрема, вимога ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" до ТОВ "Івера" про визнання права іпотекодержателя за іпотечним договором №15.48-35/08-ДІ01 від 10.06.2008, який зареєстрований в реєстрі за №1622 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ.«А-1», загальною площею 179,00 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Харків, п Гагаріна, буд.43А (сорок три «А»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, власником та іпотекодавцем якого є ТОВ «Івера», яке належить йому на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого 18.01.2016, видавник: ТОВ «Івера» та ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.05.2023 у справі №922/194/23 було задоволено заяву (вх.№10828 від 01.05.2023) ТОВ «ФК «Поліс» про забезпечення позову; постановлено вжити заходи забезпечення позову по справі №922/194/23 шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення 1-го пов. №1, 2, 3, 5 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 95,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, буд.43-А ; нежитлові приміщення 1-го пов. №4, 6, 6а, 7, 8 в літ. «А-1» з реєстраційним номером 120, площею 81,4 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, буд.43-А .

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що відповідні заходи забезпечення позову були вжиті судом з метою захисту від недобросовісних дій відповідача ТОВ "Івера", який в процесі розгляду справи здійснив поділ предмета іпотеки на два окремих об`єкта нерухомого майна з метою унеможливлення виконання на той час можливого рішення суду про визнання прав іпотекодержателя.

05.05.2023 господарським судом Харківської області було ухвалено рішення у справі №922/194/23, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задоволено повністю.

За результатами апеляційного перегляду, вказане рішення було залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023.

Частиною 7 статті 145 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Користуючись відповідним процесуальним правом, 31.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» в межах справи №922/194/23 звернулось до господарського суду Харківської області з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яке було задоволено на підставі ухвали господарського суду Харківської області від 05.09.2023.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що станом на момент постановлення вказаної ухвали, рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 було оскаржено ТОВ "Івера" в касаційному порядку, з одночасним поданням клопотання про зупинення виконання оскарженого рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі № 922/194/23 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Проте, відповідач - ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" будучи обізнаним з вказаними обставинами намагається реалізувати рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 в період його оскарження.

Судова колегія зазначає, що згідно з приписами частини 1 статті 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Крім того, статтею 333 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд вирішує питання про поворот виконання рішення за наявності відповідної заяви сторони.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що ТОВ "Фінансова компанія "Поліс", як позивач в межах справи №922/194/23 наділений законодавцем відповідним процесуальним правом на подання клопотання про скасування заходів забезпечення, незалежно від касаційного оскарження рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23, а отже дії ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" є цілком правомірними та добросовісними.

Більш того, ТОВ "Івера", як відповідач у справі №922/194/23 має право скористатись іншим, передбачених господарським процесуальним законодавством механізмом захисту своїх прав, що полягає у поданні відповідної заяви про поворот виконання рішення, у разі скасування судом касаційної інстанції рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23.

Крім того, судова колегія також враховує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Івера" звернулось з відповідною апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі №922/194/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі №922/194/23 та постановлено зупинити виконання ухвали господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі №922/194/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 зупинено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" на ухвалу господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі №922/194/23 до розгляду Верховним Судом касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №922/194/23 та повернення до Східного апеляційного господарського суду матеріалів справи.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що наявність ухвали господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі №922/194/23 про скасування заходів забезпечення позову, яка наразі оскаржується в апеляційному порядку та її виконання зупинено, не дає можливість встановити виникнення ризику утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем - ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" вчиняються активні дії, спрямовані на позбавлення позивача права власності на нежитлові будівлі, що є предметом оспорюваних правочинів, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав щодо цього нерухомого майна від 09.10.2023 №349683117, №349683796 (т.1 а.с.35-36), судова колегія зазначає наступне.

Як було зазначено вище, постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 було залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 05.05.2023 у справі №922/194/23 про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс».

Відповідно до статті 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили 27.06.2023.

Частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Зі змісту витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.10.2023 №349683117, №349683796 (т.1 а.с.35-36) вбачається, що відповідні реєстраційні дії щодо внесення запису про іпотекодержателя - ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" були вчинені державним реєстратором 07.08.2023 та 28.09.2023, тобто після набрання законної сили постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 у справі №922/194/23.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що реєстрація права іпотекодержателя є правомірною, оскільки була здійснена на підставі судового рішення, що набрало законної сили та не створює жодного ризику істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог позивача, з огляду на приписи статей 18, 284 Господарського процесуального кодексу України, абзаців 2-3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 216 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що факт реєстрації права іпотекодержателя жодним чином не впливає на можливість оскарження постанови суду апеляційної інстанції та застосування судом касаційної інстанції повороту виконання рішення у випадку задоволення касаційної скарги в межах справи №922/194/23.

Щодо доводів апелянта про порушення місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, що полягає у безпідставній відмові судом в задоволенні його клопотання про здійснення розгляду заяви про забезпечення позову за участі його представника, з метою надання відповідних пояснень та додаткових доказів, судова колегія зазначає таке.

Так, частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

З аналізу положень вказаної статті вбачається, що за загальним правилом заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, та відповідно у суду відсутній обов`язок щодо розгляду заяви про забезпечення позову за участі заявника, а необхідність виклику особи чи сторін суд оцінує за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з обставин конкретної справи.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта про порушення місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права.

Згідно з приписами частини 1, 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник наголошує на тому, що господарський суд першої інстанції фактично позбавив його можливості реалізації його процесуальних прав в повному обсязі, а саме права надання ним пояснень та додаткових доказів, зокрема вимоги-попередження відповідача №3.607 від 04.11.2019 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», яка також додатково свідчить про намір відповідача здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі оспорюваного Договору іпотеки (шляхом набуття предмета іпотеки у власність або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу).

За наведених вище об`єктивних причин, апелянт не мав можливості надати вказану вимогу-попередження до суду першої інстанції, у зв`язку із чим просить суд апеляційної інстанції долучити вказаний документ в якості додаткового доказу у даній справі.

Під час апеляційного перегляду даної справи судовою колегією було визнано безпідставними доводи апелянта про порушення місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, у зв`язку із чим, відповідна вимога-попередження №3.607 від 04.11.2019 про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» додана скаржником до апеляційної скарги, не приймається судом апеляційної інстанції в якості додаткового доказу у даній справі, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Івера" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 12.10.2023 у справі №922/4329/23 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 27.11.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий