ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1595/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Іванова О.Г.

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 (повне судове рішення складено 04.08.2023, суддя Зінченко Н.Г.) у справі №908/1595/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Металург Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод

про стягнення 77 581, 12 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ з позовом до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення 65 744,53 грн. інфляційних втрат та 11 836,59 грн. 3 % річних , а всього 77 581,12 грн. грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані ст., ст. 15, 16, 509 525, 526, 530, 610, 612, 625, 655, 662, 692, 712 ЦК України, ст., ст. 20, 173 175, 193 ГК України. Позивач зазначає, 27.10.2021 між позивачем та відповідачем укладений договір поставки № 211027-4 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 30.12.2021, за умовами якого позивач в 2021 2022 роках здійснював поставку товарів відповідачу. Так, на виконання умов договору позивач згідно видаткових накладних № 5 від 28.10.2021, № 6 від 29.10.2021, № 18 від 22.11.2021, № 27 від 24.12.2021, № 4 від 18.01.2022 і № 10 від 07.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 1 963 936,32 грн. Відповідачем товар прийнятий без зауважень і претензій. Разом із тим, поставлений товар належним чином і у визначені договором строки оплачений не був. Відповідачем повністю оплачений товар, поставлений згідно видаткових накладних № 5 від 28.10.2021, № 6 від 29.10.2021. Через порушення відповідачем умов договору поставки № 211027-4 від 27.10.2021 та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар в травні 2022 року позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення 637 123,80 грн. заборгованості за договором поставки № 211027-4 від 27.10.2021 за видатковими накладними № 18 від 22.11.2021, № 27 від 24.12.2021 і № 4 від 18.01.2022. Під час розгляду судом справи № 908/718/22 відповідачем частково сплачена заборгованість за видатковою накладною № 18 від 22.11.2021 в розмірі 444 063,60 грн. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.07.2022 у справі № 908/718/22 затверджено мирову угоду сторін у справі та закрито провадження у справі. Крім того, у вересні 2022 року позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення 672 507,89 грн. заборгованості за договором поставки № 211027-4 від 27.10.2021, в тому числі 626 138,40 грн. основного боргу за поставлений товар за видатковою накладною № 10 від 07.02.2022, 18 201,84 грн. пені, 4 374,39 грн. 3 % річних та 23 793,26 грн. інфляційних втрат. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1725/22 позов задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод на користь ТОВ ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ 626 138,40 грн. основного боргу за поставлений товар за видатковою накладною № 10 від 07.02.2022, 18 201,84 грн. пені, 4 374,39 грн. 3 % річних, 23 793,26 грн. інфляційних втрат, 4 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу та 10 087,63 грн. судового збору. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2023 рішення Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1725/22 залишено без змін. Остаточне перерахування відповідачем позивачу стягнутої за рішенням суду від 31.01.2023 у справі № 908/1725/22 заборгованості за договором поставки № 211027-4 від 27.10.2021 було здійснено 26.04.2023. У зв`язку із наявністю прострочення відповідачем грошового зобов`язання позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 65744,53 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року, та 11836,59 грн. 3% річних, які розраховані за період з 08.09.2022 по 25.04.2023. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2684,00 грн. судового збору. Крім того, в позовній заяві позивачем зазначався попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, який визначений позивачем в розмірі 13000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ 11 836 грн. 59 коп. 3 % річних, 58 483 грн. 99 коп. інфляційних втрат, 5 438 грн. 48 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 2 432 грн. 81 коп. судового збору. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство Запорізький електровозоремонтний завод, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить змінити оскаржуване рішення та зменшити розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з ПАТ Запорізький електровозоремонтний завод до суми 29 242, 00 грн.; зменшити розмір 3% річних які підлягають стягненню з ПАТ Запорізький електровозоремонтний завод до суми 5 918,30 грн. Пункт 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення по даній справі викласти в наступній редакції: Стягнути з ПАТ Запорізький електровозоремонтний завод на користь ТОВ ТД Металург Запоріжжя 5 918,30 грн 3% річних; 29 242,00 грн інфляційних втрат; 5 438,48 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 2 432,81 грн. судового збору. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що відповідач звернувся до суду першої інстанції по справі №908/1595/23 з клопотанням про зменшення розміру річних процентів та інфляційних втрат, яке безпідставно не було задоволено судом.

Вважає, що розмір річних процентів, інфляційних втрат є надмірно великим, тому є всі підстави зменшити розмір процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідачем повністю сплачений основний борг за поставлений товар за договором поставки, сплачені і річні проценти, пеня та інфляційні втрати згідно рішення суду у справі №908/1725/22. Вказане підтверджується позовною заявою та наданими позивачем документами.

Несвоєчасна оплата товару пов`язана з декількома важливими факторами, а саме воєнний стан в Україні, знаходження відповідача у районі ведення бойових дій, важкий фінансовий стан відповідача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015, приватне акціонерне товариство Запорізький електровозоремонтний завод є підприємством, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. 100% акцій відповідача належить АТ Укрзалізниця. Стягнення такої великої суми пені, процентів, інфляції значно утруднить роботу стратегічного підприємства.

Відповідач є великим платником податків (наказ Державної податкової служби України від 24.09.2021 № 838), відповідно сплачує великі суми до бюджету держави, які йдуть на обороноздатність країни.

А також, апелянт зазначає, що присутня неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів та інфляційних втрат з сумою заборгованості.

Вважає, що справедливим би було зменшенням процентів та інфляційних втрат на 50% відсотків, тобто на 35 160,3 грн.

Господарським судом Запорізької області, при прийнятті рішення, були порушені, неправильно застосовані норми процесуального права (у тому числі, ст.ст.86, 236 Господарського процесуального кодексу України) та матеріального права (ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст. 511, 625 Цивільного кодексу України), були нез`ясовані обставин, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які господарський суд Запорізької області визнав встановленими, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на рішення господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 у справі №908/1595/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також зауважує на стягненні 4000 грн. витрат на правничу допомогу, які поніс в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 для розгляду заяви визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач), судді Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2023 витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи №908/1595/23. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 у справі №908/1595/23. до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Запорізької області.

08.09.2023 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 (у зв`язку з перебування у відпустці судді-доповідача Березкіної О.В.) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2023 у даній справі апеляційну скаргу залишено без руху внаслідок оформлення її з порушенням вимог, встановлених ст.258 Господарського процесуального кодексу України.

Такі порушення полягали у ненаданні скаржником доказів сплати судового збору в сумі 4026,00 грн. Скаржнику надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023 (у зв`язку з виходом з відрустки судді Березкіної О.В.) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Березкіна О.В., судді Кощеєв І.М., Дармін М.О.

27.09.2023 скаржником на адресу апеляційного суду, на виконання вимог ухвали від 18.09.2023, надано заяву про усунення недоліків скарги, до якого додано платіжне доручення №7774 від 25.09.2023 про оплату 4026,00 грн. належного до сплати судового збору.

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.10.2023, у зв`язку зі звільненням Березкіної О.В. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на рішення господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 у справі №908/1595/23; розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судами у справі №908/1725/22: «27.10.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ, (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством Запорізький електровозоремонтний завод (Замовник) укладено Договір поставки № 211027-4 (далі за текстом Договір).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.12.2021 Постачальник зобов`язався у 2021-2022 роках поставити (передати у власність) Замовникові товари, зазначені в специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах цього Договору.

Пунктом 10.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.12.2021 визначено, що Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.06.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування, номенклатура, асортимент, марка, кількість товарів визначаються відповідно до специфікації(ій) додатку(ів) до цього Договору. Виробник товарів відповідно до специфікації(ій) додатку(ів) до цього Договору.

За умовами п., п. 3.1-3.3 Договору сторони домовилися, що ціна (сума, загальна вартість) Договору становить 2613305,40 грн., у тому числі ПДВ 435550,90 грн. ціна за одиницю товару зазначається у специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору. Замовник оплачує поставлений Постачальником товар виключно за ціною, вказаною у специфікації(ях) додатку(ах) до цього Договору. Ціни на товари за цим Договором, ціни у видаткових накладних, у рахунках на оплату товарів, інших документах до цього договору вказуються в національній валюті України.

З наданих до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що сторонами у справі складена і підписана Специфікація № 1 - Додаток № 1 до Договору на поставку товару в загальному розмірі 2613305,40 грн. з ПДВ. У вказаній Специфікації № 1 сторонами визначені: найменування, марка сталі, розмір, ГОСТ, виробник, одиниці виміру, кількість, ціну без ПДВ та загальну суму, товарів, що постачається позивачем відповідачу за умовами Договору поставки № 211027-4 від 27.10.2021.

На виконання умов Договору ТОВ ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ поставило ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод товар, обумовлений Договором, про що свідчать наступні видаткові накладні:

-№ 5 від 28.10.2021 на суму 592566,12 грн. з ПДВ

-№ 6 від 29.10.2021 на суму 108108,00 грн. з ПДВ

-№ 18 від 212.11.2021 на суму 543348,00 грн. з ПДВ

-№ 27 від 24.12.2021 на суму 21148,20 грн. з ПДВ

-№ 4 від 18.01.2022 на суму 72627,60 грн. з ПДВ;

-№ 10 від 07.02.2022 на суму 626138,40 грн. з ПДВ.

Вказані вище видаткові накладні підписані уповноваженими особами з боку Постачальника і Замовника, а підпис Постачальника скріплений печаткою юридичної особи.

ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод повністю оплачена вартість товару, поставленого за видатковими накладними № 5 від 28.10.2021 і № 6 від 29.10.2021.

Крім того, при вирішені спору у справі № 908/1725/22 судом встановлено, що господарським судом Запорізької області розглядалася справа № 908/718/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ до Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод про стягнення 637123,80 грн. заборгованості за Договором поставки № 211027-4 від 27.10.2021.

Під час розгляду вказаної справи відповідачем частково була оплачена вартість товару, поставленого згідно видаткової накладної № 18 від 22.1.2021.

19.07.2022 ухвалою Господарського суду Запорізької області у справі № 908/718/22 затверджено мирову угоду сторін та провадження у справі закрито. На виконання затвердженої судом у справі № 908/718/22 мирової угоди відповідачем повністю оплачений товар поставлений згідно видаткових накладних № 18 від 22.11.2021, № 27 від 24.12.2021 та № 4 від 18.01.2022.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1725/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод на користь ТОВ ТД МЕТАЛУРГ ЗАПОРІЖЖЯ 626 138,40 грн. основного боргу за поставлений товар за видатковою накладною № 10 від 07.02.2022, 18 201,84 грн. пені, 4 374,39 грн. 3 % річних, 23 793,26 грн. інфляційних втрат, 4 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу та 10 087,63 грн. судового збору.

Задовольняючі позовні вимоги у справі № 908/1725/22 судом визнано правомірним стягнення з ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод 626 138,40 грн. основного боргу за поставлений товар за видатковою накладною № 10 від 07.02.2022, а також нарахування і стягнення позивачем з відповідача 18 201,84 грн. пені за період з 15.06.202 по 07.09.2022, 4 374,39 грн. 3 % річних за період з 15.06.202 по 07.09.2022 та 23 793,26 грн. інфляційних втрат за період червень липень 2022.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2023 рішення господарського суду Запорізької області від 31.01.2023 у справі № 908/1725/22 залишено без змін.

Остаточне перерахування відповідачем позивачу стягнутої за рішенням суду від 31.01.2023 у справі № 908/1725/22 заборгованості за Договором поставки № 211027-4 від 27.10.2021 було здійснено 26.04.2023.

Відповідач проти зазначених фактів не заперечив.»

У зв`язку з тим, що повне виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 31.03.2023 по справі № 908/1595/22 відповідачем було здійснено 26.04.2023 позивачем нараховано до стягнення - 65 744,53 грн. інфляційні втрати, які розраховані за період вересень 2022 року квітень 2023 року; - 11 836,59 грн. 3 % річних , які розраховані за період з 08.09.2022 по 25.04.2023, що є предметом спору у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з рішення у справі №908/1725/22 з відповідача на користь позивача було стягнуто 4374 грн. 39 коп. 3 % річних за період з 15.06.2022 по 07.09.2022., 23793 грн. 26 коп. інфляційних втрат за загальний період червень - липень 2022 року.

Судом першої інстанції у цій справі - № 908/1595/23 перевірені розрахунки позивача 3% річних за загальний період з 08.09.2022 по 25.04.2023 та інфляційних втрат за загальний період за період вересень 2022 року квітень 2023 року, з якими погоджується судова колегія апеляційної інстанції, та встановлено, що сума інфляційних втрат має складати 11 836 грн. 59 коп. 3 % річних, 58 483 грн. 99 коп. інфляційних втрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з доведеності та обґрунтованості вимог позивача.

Зменшуючи суму стягнення інфляційних втрат, суд керувався помилкою в розрахунках.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм параграфів 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувані позивачем з відповідача суми 3 % річних та інфляційних втрат від несплаченої своєчасно вартості поставленого товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

З урахуванням того, що рішення у справі №908/1725/22 від 31.01.2022 набуло законної сили, та фактично виконано, а остаточне перерахування позивачу стягнутої на підставі рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1725/22 заборгованості, яка виникла в рамках договору, було здійснено 26.04.2023, то 11 836 грн. 59 коп. 3 % річних, 58 483 грн. 99 коп. інфляційних втрат є такими, що відповідають умовам договору та вимогам закону, а тому правильно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що розмір річних процентів, інфляційних втрат є надмірно великим, відхиляються колегією суддів як такі, що носять характер оціночних суджень і не спростовують висновків суду про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.

Місцевий господарський суд об`єктивно оцінив даний випадок, врахувавши причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надав оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, врахував інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Під час розгляду апеляційної скарги до суду позивачем у відзиві на апеляційну скаргу заявлено про стягнення з відповідача на його користь 4000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає цю заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 27.01.2022 у справі №910/6360/20, від 17.01.2023 у справі №911/1388/16).

Відповідно до частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому, Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На необхідності розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000, 00 грн. позивачем заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, до якої додано відповідні докази.

Отже, позивачем дотримано строки подання відповідних доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, визначених ч.8 ст.129 ГПК України.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивач надав договір про надання правничої допомоги № б/н від 03.05.2022, додаткову угоду №9 від 11.05.2023 до договору, договір про надання послуг від 11.05.2023, акт приймання-передачі послуг від 26.10.2023, рахунок № 22/10 від 26.10.2023, платіжне доручення №341 від 27.10.2023.

Так, згідно п.1.1 Договору про надання правничої допомоги № б/н від 03.05.2022, укладеного між АО «Легес» ( АО) в особі голови Семенова М.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Металург Запоріжжя» в особі директора Савченко Х.Ю. (клієнт), Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах цього Договору зобов`язується здійснити захист, представництво, а також надання Клієнтові інших видів юридичних послуг та правничої (правової) допомоги (надалі - «Послуги») відповідно до його завдань (надалі - «Завдання») та на умовах Договору, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані Послуги.

За умовами п.п.4.1, 4.3, 4.6-4.7 договору за надання Послуг, що надаються Адвокатським об`єднанням, Клієнт сплачує гонорар та компенсує фактичні витрати, пов`язані із наданням Послуг та необхідні для виконання цього Договору. Розмір гонорару за надання Послуг за цим Договором визначається в Акті приймання-передачі послуг в залежності від обсягу та виду наданих послуг.

Клієнт сплачує гонорар та фактичні витрати у безготівковому порядку шляхом перерахування на поточний (банківський) рахунок Адвокатського об`єднання, зазначений у даному Договорі, на підставі рахунку виставленого Адвокатським об`єднанням. При оплаті послуг Клієнт обов`язково зазначає призначення платежу вказане Адвокатським об`єднанням у виставленому рахунку. Гонорар має бути сплачений протягом 5-ти банківських днів з моменту виставлення рахунку Адвокатським об`єднанням.

Остаточний розмір та обсяг наданих Послуг, а також остаточний розрахунок за надані Послуги, а також розмір фактичних витрат, пов`язаних із наданням Послуг, визначаються та здійснюються на підставі Акту приймання-передачі послуг.

За умовами п.8.1 договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022. Якщо до моменту закінчення строку дії Договору Сторони не заявлять про бажання розірвати Договір, то строк дії Договору продовжується автоматично на 1 (один) рік після закінчення строку, зазначеного у цьому пункті Договору, та кожного наступного річного періоду.

Доказів розірвання цього договору матеріали справи не містять. Отже, строк його дії продовжено до 31.12.2023.

14.04.2023 між Позивачем та Адвокатським об`єднанням «Легес» укладено додаткову угоду №9 до вказаного вище договору.

Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди, Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах передбачених цією Додатковою угодою зобов`язується надати Клієнту, а Клієнт - прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу пов`язану із стягненням з Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» () на користь Клієнта суми інфляційних втрат, процентів річних та пені, у зв`язку з невиконанням Приватним акціонерним товариством «Запорізький електровозоремонтний завод» грошових зобов`язань за Договором поставки №211027-4 від 27.10.2021 року.

За умовами пункту 2 додаткової угоди №9, під правничою (правовою) допомогою, передбаченою п.1 цієї Додаткової угоди Сторони розуміють наступне: вивчення матеріалів, складання та подання до господарського суду Запорізької області позовної заяви; складання та подання до суду відповіді на відзив (за необхідності); складання та подання до суду клопотань, заяв, заперечень тощо; представництво Клієнта в суді першої інстанції; складання та подання до відповідного суду апеляційної інстанції апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу; представництво Клієнта в суді апеляційної інстанції, тощо.

У пункті 3 додаткової угоди №9 сторони погодили, що гонорар за надання правничої (правової) допомоги, передбаченої цією Додатковою угодою, складається з вартості правничої (правової) допомоги у фіксованому розмірі та становить:

№ п/пНазва послугиЦіна без ГІДВ, грн.
1.вивчення матеріалів, складання та подання до господарського суду Запорізької області позовної заяви4000
2складання та подання до господарського суду Запорізької області відповіді на відзив (за необхідності)3000
3.участь в одному судовому засіданні у суді першої інстанції (за необхідності)2000
4.складання та подання до відповідного суду апеляційної інстанції апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу (за необхідності)5000
5.участь в одному судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (за необхідності)3000
6.Підготовка, клопотань, заяв у справі (за документ)1000

Також, 11.05.2023 між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС», в особі голови Семенова Максима Вячеславовича, (в подальшому «ЗАМОВНИК») та Адвокатом Борисенковим Віталієм Сергійовичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серія ЗП № 001202) (в подальшому «ВИКОНАВЕЦЬ»), укладений договір, відповідно до п..1.1 якого ВИКОНАВЕЦЬ зобов`язується надати ЗАМОВНИКУ послуги в обсязі і на умовах передбачених цим договором, а ЗАМОВНИК зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

26.10.2023 на виконання умов договору та додаткової угоди до нього між позивачем та АО «Легес» підписаний акт приймання-передачі наданих послуг, за яким позивач прийняв у повному обсязі надані послуги в сумі 4000,00 грн (з вивчення апеляційної скарги та складання відзиву на неї).

На оплату наданих послуг АО виставлений позивачу рахунок №22/10 від 26.10.2023, який оплачений у повному обсязі 27.10.2023 згідно платіжної інструкції №341.

Матеріалами справи підтверджується надання послуг позивачу в суді апеляційної інстанції адвокат Борисенковим В.С. згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001202 від 05.01.2017 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1124151 від 11.05.2023 на його ім`я.

Матеріалами справи підтверджується складання відзиву адвокатом Борисенковим В.С.

З урахуванням приписів ч.4 ст.129 ГПК України та враховуючи, що рішення першої інстанції залишено без змін, а відтак, відбулось лише частково на користь позивача, судові витрати мають бути покладені на відповідача у справі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У даному випадку пропорція задоволення позовних вимог становить: 90,64% на користь позивача, 9,36% - на користь відповідача.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідачем розмір витрат позивача на правничу допомогу не заперечено, відповідного клопотання про їх зменшення суду не подано.

Відтак, вирішуючи питання чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, з урахуванням принципу співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, а також відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим і розумним, документально доведеним, втім, з урахуванням положень ч.4 ст.129 ГПК України заявлена сума витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції має бути покладена на відповідача частково у сумі 3625,60 грн. (90,64%), решта покладається на позивача і відшкодуванню не підлягає.

Враховуючи наведені обставини, слід присудити до стягнення з відповідача на користь позивача 3625,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, в решті вимог - відмовити.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 у справі №908/1595/23- залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.08.2023 у справі №908/1595/23 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору покласти на Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Металург Запоріжжя 3625,60 грн (три тисячі шістсот двадцять п`ять гривень 60 копійок) витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В решті вимог заяви про стягнення витрат на правничу допмогу відмовити.

Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.11.2023

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков