ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023м. ХарківСправа № 922/3545/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовомХарківської міської ради
до Фізчиної особи-підприємця Третьяка Бориса Олексійовича
про стягнення коштів

за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Коломійцев А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Третьяка Б.О., в якій, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовну вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 591.508,08грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,5870 га по пров. Сіриківському, 1-А у м. Харкові з кадастровим номером :02:008:0005 за період з 01.12.2020 по 28.02.2022.

Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача щодо оплати вартості користування земельною ділянкою належній позивачеві, на якій знаходиться майно відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.08.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі №922/3545/23.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.09.2023 у справі №922/3545/23 продовжений строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 прийнято до розгляду заяву Харківської міської ради про зменшення розміру позовних вимог; закрито підготовче провадження у справі №922/3545/23 та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні по суті від 14.11.2023 у справі №922/3545/23 була оголошена перерва на 21.11.2023 о 10:00 год.

21.11.2023 через підсистему ЄСІТС "Електронний Суд" від позивача надійшла заява (вх. №31845/23), в якій не заперечує проти розстрочення виконання рішення у справі № 922/3245/23 протягом одного року з дня ухвалення рішення.

Представник позивача в призначене на 21.11.2023 судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у попередньому судовому засіданні.

Присутній у судовому засіданні по суті 21.11.2023 представника відповідача проти позову заперечує та просить суду розстрочити виконання рішення у справі на строк 12 місяців з дати його ухвалення шляхом визначення до сплати суми заборгованості рівними частинами.

Заслухавши вступне слово представника відповідача, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Відповідач ФОП Третьяк Б.О. є власником нежитлової будівлі літ. «Г-1» загальною площею 168,3 кв. м; нежитлової будівлі літ. «Г1-1» загальною площею 48,8 кв. м; нежитлових приміщень 1-го поверху в нежитловій будівлі літ. «М-2» загальною площею 131,2 кв. м; нежитлової будівлі літ. «С-4». Вказані об`єкти нерухомого майна (далі Майно) розташовані за адресою: м. Харків, пров. Сіриківський, 1А, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.03.2023 №325369457.

Майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:008:0005 загальною площею 0,5870 га, яка є власністю територіальної громади м. Харкова (далі - Земельна ділянка).

Як зазначає позивач, Харківською міською радою був проведений комплекс перевірочних заходів з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова та встановлено, що Земельна ділянка використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування Майна. Проте, відповідного договору оренди на користування Земельною ділянкою відповідач з позивачем не укладав.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивачем не врахований сплачений ФОП Третьяком Б.О. за один місяць у 2020 році земельний податок у розмірі 20.945,75 грн. Також вказує, що позивач не з`ясовував, чи користується відповідач земельною ділянкою лише у межах його об`єктів нерухомого майна або більшою площею. Разом з тим, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем відповідач виконати рішення суду у справі щодо стягнення з нього такої великої суми коштів не має можливості. У зв`язку з чим просить суд розстрочити виконання рішення у справі на строк 12 місяців з дати ухвалення рішення у справі шляхом визначення до сплати суми заборгованості рівними частинами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

В даному разі названі умови наявні, а отже між сторонами склалися кондикційні правовідносини, про що свідчить викладене нижче.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (частини перша, третя, четверта, дев`ята статті 79-1 ЗК України).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1. статті 14 ПК України).

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Нормами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Судом встановлено, що Земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав з 03.12.2018 і належить територіальній громаді м. Харкова на праві комунальної власності. Це підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.08.2021 №НВ-021. Згідно з ним земельна ділянка площею 0,5870 га по пров. Сіриківському, 1А у м. Харкові з кадастровим номером :02:008:0005 зареєстрована 03.12.2018 у відділі у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Вид використання - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "А-4", літ. "В-3", літ. "Г-1", літ. "Д-1", літ. "С-4" (виробничого, складського та адміністративно-побутового призначення). Зазначений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

На Земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, власником якого є відповідач, що підтверджується витягом з реєстру нерухомості (арк. спр. 19-23). Договір оренди між позивачем та відповідачем з приводу передачі останньому в строкове платне володіння і користування Земельної ділянки для розміщення та обслуговування Майна відповідача в період з 01.12.2020 до 28.02.2022 не укладався. Відповідно, орендна плата відповідачем позивачеві за фактичне володіння і користування Земельною ділянкою не сплачувалась.

При цьому, факт формування Земельної ділянки, факт знаходження на ній нерухомого майна відповідача, а також факт відсутності договору оренди Земельної ділянки встановлений у рішенні Господарського суд Харківської області від 27.04.2021 у справі №922/4307/20.

Згідно з частиною першою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням цього, а також через відсутність заперечень відповідача щодо цих обставин в порядку частини четвертої статті 165 ГПК України, частини першої статті 75 ГПК України, суд вважає факт безоплатного користування відповідачем Земельною ділянкою належною позивачеві доведеним.

З огляду на це та враховуючи, що:

- Земельна ділянка є сформованою, як об`єкт права;

- Земельна ділянка належить територіальній громаді м. Харкова від імені якої діє позивач;

- відповідач фактично використовує Земельну ділянку для розміщення належного йому Майна;

- за користування Земельною ділянкою на користь позивача підлягають сплаті кошти у вигляді орендної плати;

- договір оренди Земельної ділянки не укладено;

- кошти, які б у разі укладення договору оренди були б сплачені відповідачем позивачеві, відповідач утримує (зберігає) у себе,

суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем у відповідності до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини, в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати за фактичне користування Земельною ділянкою належною позивачеві.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.

Кваліфікація спірних правовідносин як кондикційних, тобто, зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених статтями 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є саме нормативна грошова оцінка земель, а її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19.

При цьому, наявність між сторонами позадоговірних кондикційних правовідносин не є підставою для незастосуванння при визначенні розміру несплаченої відповідачем орендної плати за земельну ділянку як безпідставно збережених грошових коштів затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки цієї ділянки.

Відповідно до наданих позивачем до позовної заяви Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.05.2020 №4094, який виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (відділ у м. Харкові), нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 0,5870 га за кадастровим номером :02:008:0005 по пров. Сіриківському, 1А у м. Харкові у спірний період становила 16.756.603,00 грн.

Розрахунок розміру безпідставно збережених ФОП Третьяком Б.О. коштів у розмірі орендної плати здійснювався саме на підставі вищевказаного витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. При цьому, під час здійснення розрахунків позивач також керувався Положенням про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08 (зі змінами).

Перевіривши розрахунки безпідставно збережених ФОП Третьяком Б.О. коштів за період 01.12.2020 по 28.02.2022 у розмірі 591.508,08 грн (з урахуванням заяви позивач про зменшення позовних вимог) зі ставкою орендною плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, суд дійшов висновку, що вони є вірними та здійснені відповідно до положень чинного законодавства. Доказів їх невідповідності та/або контррозрахунку матеріали справи не містять. При цьому посилання відповідача у відзиві на неврахування позивачем під час розрахунку сплаченого ФОП Третьяком Б.О. за один місяць у 2020 році земельного податку в розмірі 20.945,75 грн суд відхиляє, оскільки згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 27.04.2021 у справі №922/4307/20 сплачений ФОП Третьяком Б.О. земельний податок за 2020 рік у загальному розмірі 251.349,04 грн був врахований під час стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.01.2019 до 30.11.2020.

Крім того, сплата відповідачем земельного податку за 2021 рік у розмірі 251.349,04 грн була врахована позивачем під час розгляду справи, у зв`язку з чим Харківською міською радою були зменшені позовні вимоги з 842.857,12 грн до 591.508,08 грн.

При цьому, сплата земельного податку відповідачем не звільняє від здійснення плати за землю в належному розмірі. Так, відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю обов`язків платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок це обов`язків платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПКУ). Платниками земельного податку є (1) власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); (2) землекористувачі (пункт 269.1 статті 269 ПК України). Відповідач відповідний період не був ні власником Земельної ділянки, ані її землекористувачем. Таким чином відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Тобто, правових підстав для сплати земельного податку у відповідача немає. У зв`язку з цим фактично сплачені суми земельного податку не можуть бути кваліфіковані як належне виконання обов`язків з оплати користування Земельною ділянкою яке виключає стягнення коштів у розмірі утриманої (збереженої) орендної плати.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про те, що між сторонами до статті 1212 ЦК України виникли кондикційні правовідносини в силу яких відповідач зобов`язаний повернути повивачеві кошти збережені ним в результаті несплати орендної плати за фактичне користування Земельною ділянкою належною позивачеві. Сума коштів у вигляді орендної плати збереженої без достатніх правових підстав відповідачем розрахована вірно та становить 591.508,08 грн.

Несплата (збереження) відповідачем коштів порушує права позивача адже власником відповідної земельної ділянки в спірний період є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Згідно статті 206 ЗК України, підпункту 14.1.136 пункту 14.1. статті 14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Таким чином, утримання (збереження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію виправдане очікування, що є загальновизнаною в т.ч. в практиці Європейського суду з прав людини. При цьому відповідач, ігноруючи передбачений законом обов`язок з оформлення права користування землею та не сплачуючи відповідні кошти за користування нею, легітимного бажання врегулювати спірні правовідносини не виявляє.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 591.508,08 грн. безпідставно збережених коштів.

Щодо клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду на 12 місяців, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що відповідач знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що стало наслідком військової агресії Росії в результаті якої господарська діяльність відповідача, як фізичної особи-підприємця, не приносить належного обсягу прибутку.

Відповідно до статті 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішення питання щодо надання чи відмови в наданні відстрочки та/або розстрочки виконання рішення суду є суб`єктивним правом суду, яке останній приймає на власний розсуд шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, виходячи із наведеного вище, в основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

Аналіз процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання розстрочки виконання рішення суду, вказує, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочку та розстрочку виконання судового рішення з об`єктивними, переборними - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Суд зазначає, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Складне фінансове становище ФОП Третьяка Б.О., яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17).

Разом з цим, суд зазначає, що і на підтвердження своєї неплатоспроможності відповідачем не було подано до суду належних доказів, а надана довідка АТ "УКРСИББАНК" від 17.10.2023 №62/4-19/34-54 свідчить лише про наявність грошових коштів на розрахунковому рахунку в одній банківській установі. Доказів того, що це єдиний рахунок відповідача, на якому обліковуються грошові кошти останнього, матеріали справи не містять, а відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачем у порушення статей 73, 74 ГПК України не доведено суду належними та допустимими доказами виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду.

Крім того суд, вважає за необхідне зазначити, що в заяві про розстрочення виконання рішення відповідачем не зазначено графіку розстрочення за яким останній буде в змозі виконувати рішення суду, а зазначено лише про розстрочення з моменту ухвалення рішенням суду на 12 місяців рівними частинами.

Розстрочення судового рішення - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для розстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності виконання рішення частками. Наявність підстав для розстрочення має бути доведена боржником. Строки розстрочення знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Крім того, суд також приймає до уваги, що відповідачем не надано й доказів, які б свідчили про майбутнє покращення скрутного матеріального становища останнього, а отже і про наявність реальної можливість виконання рішення протягом 12 місяців.

Крім того, суд зазначає, що відсутність заперечень позивача щодо надання розстрочки не може бути безумовною підставою для задоволення відповідної заяви відповідача. Оскільки в основу судового рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. Чого в даному випадку відповідачем не доведено.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилаються відповідач, не є винятковими у розумінні статті 331 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, неможливість перекладати комерційні ризики на позивача, суд вважає, що клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Відмова в наданні розстрочки виконання рішення не позбавляє права відповідача звернутися в подальшому до господарського суду із заявою разом із доказами про надання розстрочки в порядку статті 331 ГПК України .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підтвердженими належними та допустимими доказами у справі, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 8.872,62 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути Фізичної особи-підприємця Третьяка Бориса Олексійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 591.508,08грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,5870 га по пров. Сіриківському, 1-А у м. Харкові з кадастровим номером :02:008:0005 за період з 01.12.2020 до 28.02.2022 та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8.872,62 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили

4. В задоволенні клопотання відповідача про розстрочення рішення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "23" листопада 2023 р.

Суддя Н.С. Добреля