ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2023 р. м. Київ Справа № 911/2474/23

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області (08131, Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 67) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9-А) та Бучанської районної державної адміністрації Київської області (08293, Київська обл., Бучанський р-н, м. Буча, вул. Інститутська, 22)

до Товариства з обмеженою відповідальністю АТЛАНТ ГРУП ЮА (03151, м. Київ, вул. Волинська, 64)

та до Державного підприємства Київське лісове господарство (08114, Київська обл., Бучанський р-н, с. Стоянка, вул. Лісна, 15)

про усунення перешкод у користуванні лісами шляхом розірвання договору тимчасового користування лісовими ділянками площею 1 га та припинення права користування вказаними ділянками,

секретар судового засідання: Невечера С.А.

Представники сторін:

прокурор: Скляр Д.Ю. (посвідчення № 069117);

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Семко В.Ю. (довіреність № 01-80 від 29.09.2023 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7110/10 від 19.10.2018 р.).

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (далі позивач 1) та Бучанської районної державної адміністрації Київської області (далі позивач 2) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АТЛАНТ ГРУП ЮА (далі ТОВ АТЛАНТ ГРУП ЮА, відповідач 1) та до Державного підприємства Київське лісове господарство (далі ДП Київське лісове господарство, відповідач 2) про усунення перешкод у користуванні лісами шляхом розірвання договору тимчасового користування лісовими ділянками площею 1 га та припинення права користування вказаними ділянками.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначає, що ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА», будучи тимчасовим лісокористувачем лісової ділянки на підставі договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 6 від 16.06.2022 р., порушив вимоги природоохоронного законодавства, не забезпечив охорону та збереження лісового фонду, здійснивши дії щодо самовільної вирубки дерев, чим заподіяв державі збитків, у зв`язку з чим прокурор просить суд усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження лісовими ділянками площею 1,0000 га (квартал 54 виділи 4, 5, 7 Ірпінського (Приміського) лісництва) шляхом розірвання договору № 6 від 16.06.2022 р. довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, укладеного між Державним підприємством «Київське лісове господарство» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА», та припинення права користування ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» вказаними лісовими ділянками.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.08.2023 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 09.10.2023 р.

05.09.2023 р. до Господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшов відзив № 01-77 від 05.09.2023 р. (вх. № 16834/23 від 05.09.2023 р.), відповідно до якого відповідач 2 визнає позов, оскільки відповідач 1 не виконує зобов`язання за договором, у зв`язку з чим вимоги прокурора фактично відповідають інтересам Державного підприємства Київське лісове господарство.

У судовому засіданні 09.10.2023 р. прокурор зазначив про отримання відзиву відповідача 2 та про відсутність наміру подавати відповідь на відзив, а також заявляв про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті; представник відповідача 2 зазначав, що останній визнає позовні вимоги та підтримує позов, заявляв про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. Представники позивача 1, позивача 2, відповідача 1 у судове засідання 09.10.2023 р. не з`явились. Водночас, про дату, час та місце судового засідання всі учасники справи були повідомлені належно.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.10.2023 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 листопада 2023 р.

25.10.2023 р. Господарського суду Київської області від ДП Київське лісове господарство надійшли пояснення б/н від 24.10.2023 р. (вх. № 20191/23 від 25.10.2023 р.), за змістом яких відповідач 2 повідомляв суд, що рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 р. у справі № 910/3817/23 задоволено позов Заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» про стягнення 521796,00 грн. шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев. Так, згідно матеріалів справи № 910/3817/23, на підставі поданих прокуратурою доказів суд встановив, шо відповідач, як тимчасовий лісокористувач за договором, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив та організував самовільну порубку лісу на підпорядкованій йому території, у зв`язку чим завдав навколишньому природному середовищу шкоду в розмірі 521796,00 грн. При цьому, доказів на спростування вини, та, як наслідок, спростування заподіяння шкоди на заявлену суму відповідачем до суду не надано. Отже, судом у вказаній справі було встановлено, що відповідач ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» порушив умови укладеного договору тимчасового користування лісовими ділянками, завдав шкоди навколишньому природному середовищу, а тому укладений договір повинен бути розірваний.

У судовому засіданні 06.11.2023 р. прокурор позовні вимоги підтримував та наголошував на тому, що спірні земельні ділянки лісового фонду входять до парку-пам`ятки, який належить до природно-заповідного фонду; представник відповідача 2 проти позову не заперечував; представники позивачів та відповідача 1 у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У судовому засіданні 06.11.2023 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача 2, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Рішенням Київської обласної ради сьомого скликання № 878-35-VII від 22.06.2020 р. «Про оголошення нововиявлених територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення на території Київської області» було вирішено оголосити парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення та ландшафтним заказником місцевого значення території та об`єкти, які мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну та рекреаційну цінність, без вилучення земель у землекористувачів, згідно з переліком, який є додатком до вказаного рішення, до якого входить, зокрема, парк-пам`ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення «Зелена брама» (надалі також - Парк-пам`ятка) орієнтовною площею 30 га, що перебуває у віданні Державного підприємства «Київське лісове господарство» та знаходиться за адресою: с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району.

Відповідно до п. 3 Положення про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Зелена брама», затвердженого розпорядженням Київської обласної державної адміністрації № 627 від 06.10.2021 р. та зареєстрованого в Центральному Міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) 13.10.2021 р. за № 211/559 (надалі - Положення), парк-пам`ятка загальною площею 30 га розташований в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області на землях державної власності, в межах кварталу 54 виділів 1, 2, 4, 5, 7, 9, 10, 11 Ірпінського (Приміського) лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство».

Із п. 2 Положення вбачається, що парк-пам`ятка входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Землекористувач на території парку-пам`ятки в своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням. Землекористувач бере на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження парку-пам`ятки.

16.06.2022 р. між Державним підприємством «Київське лісове господарство» (постійний користувач, сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» (тимчасовий користувач, сторона 2) було укладено договір № 6 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою, відповідно до умов пунктів 1, 2 якого Державним підприємством «Київське лісове господарство» було виділено Товариству з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» у строкове платне довгострокове тимчасове користування лісову ділянку загальною площею 1,0000 га, яка розташована в Ірпінському (Приміському) лісництві, квартал 54, виділи 4, 5, 7, на території Борщагівської територіальної громади Бучанського району Київської області, в межах населеного пункту Софіївська Борщагівка (надалі - лісова ділянка), з метою використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних та освітньо-виховних цілей.

Згідно з п. 23 договору, сторона 2 взяла на себе зобов`язання не допускати на лісовій ділянці незаконних рубок та інших порушень лісового законодавства, аварій та інших подій, що погіршують стан лісової ділянки.

Договір укладено строком на 49 років, що діє з 16.06.2022 р. до 16.06.2071 р. включно (п. 24 договору).

У відповідності з п. 29 договору дія договору припиняється у випадку: закінчення строку, на який його було укладено; припинення дії договору за взаємною згодою сторін; випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використання стороною 2; системного невиконання стороною 2 обов`язків, що передбачені цим договором та законом; використання лісової ділянки способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів або призводять до погіршення навколишнього природного середовища; вилучення у сторони 1 у встановленому законом порядку земельної ділянки, на якій розташована виділена в користування стороні 2 лісова ділянка; використання стороною 2 лісової ділянки у цілях, не передбачених цим договором; використання стороною 2 відповідної земельної ділянки не за цільовим призначенням; проведення стороною 2 будь-якого будівництва, встановлення парканів чи інших споруд лінійного типу без згоди сторони 1; з інших підстав, визначених законодавством.

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного договору відповідно до чинного законодавства України. Спори та розбіжності, що виникають між сторонами за цим договором або у зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку (п.п. 30 - 33 договору).

Згідно з актом приймання-передачі від 16.06.2022 р., ДП «Київське лісове господарство» передало, а ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» прийняло у платне довгострокове тимчасове користування лісову ділянку.

Як слідує з позову прокуратури, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000316 від 14.07.2022 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 246 КК України, яке перебуває у провадженні слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, встановлено факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» вимог земельного, лісового та природоохоронного законодавства під час довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками на території с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області.

Відповідно до акту від 12.07.2022 р., складеного помічником лісничого Ірпінського лісництва Кузьмічем М.С. та старшим майстром лісу Зіневичем О.А., на виділах 4, 5 кварталу 54 Ірпінського (Приміського) лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» було виявлено самовільну порубку 57 кущів чагарників та 1 дерева, чим заподіяно шкоду лісовому господарству на суму 41253,90 грн., яка розрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.08.2008 р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».

У рамках вказаного кримінального провадження № 0000316 від 14.07.2022 р. слідчим СВ Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області Губенком Т.В. було проведено огляд місця події, за результатами якого складено протокол огляду місця події від 14.07.2022 р., яким зафіксовано факт здійснення самовільної порубки кущів та дерев у межах кварталу 54 Ірпінського (Приміського) лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство».

Зважаючи на факт віднесення лісової ділянки до об`єкту природно-заповідного фонду, Державною екологічною інспекцією Столичного округу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 575 від 10.05.2022 р. «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», було здійснено розрахунок розміру ймовірної шкоди, заподіяної природним комплексам територій та об`єктів природно-заповідного фонду, внаслідок самовільного знищення одного дерева черешні звичайної та 57 кущів різних порід на території парку-пам`ятки, що розташовується в кварталі 54, виділи 4, 5, 7 Ірпінського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство» в межах села Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, який становить 521796,00 грн.

Вказана сума збитків визначена також висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 2686/22 від 28.09.2022 р., копію якого долучено до матеріалів справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначив, що відповідач 1, як тимчасовий лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду, здійснив самовільну рубку лісів за відсутності виданого відповідно за законодавства лісорубного квитка. За доводами прокурора, ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» було обізнане про віднесення лісової земельної ділянки в межах виділів 4, 5, 7 кварталу 54 Приміського (Ірпінського) лісництва до об`єктів природно-заповідного фонду України та про обмеження щодо її використання, що передбачені Положенням про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Зелена брама», оскільки 07.02.2022 р. Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації було надано роз`яснення № 05.3-02.2-10/456/566 на лист ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» № 28-02.2-10-456/2022 від 02.02.2022 р. стосовно погодження укладення договору довгострокового користування вищевказаною лісовою ділянкою для культурно-оздоровчих, спортивних, освітньо-виховних та рекреаційних цілей.

Крім того, під час підписання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою № 6 від 16.06.2022 р., відповідач 1 був обізнаний з обов`язками, що покладені на сторону 2 - ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» та визначені у п. 22 договору, зокрема, щодо недопущення на лісовій ділянці незаконних рубок та інших порушень лісового законодавства, аварій та інших подій, що погіршують стан лісової ділянки.

Враховуючи викладене, прокурор зазначав, що ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» не дотрималось вимог природоохоронного законодавства, Положення про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Зелена брама» та умов договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою № 6 від 16.06.2022 р., внаслідок чого навколишньому природному середовищу було заподіяно збитків на суму 521796 грн. Спричинення шкоди саме ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» також підтверджується протоколами допитів свідків в рамках кримінального провадження № 0000316, а саме: ОСОБА_1 від 20.07.2022 р., ОСОБА_2 від 20.07.2022 р., ОСОБА_3 від 20.07.2022 р., ОСОБА_4 від 20.07.2022 р., які під час вчинення слідчої дії були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень.

Викладене вище стало підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження лісовими ділянками площею 1,0000 га (квартал 54 виділи 4, 5, 7 Ірпінського (Приміського) лісництва) шляхом розірвання договору № 6 від 16.06.2022 р. довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, укладеного між ДП «Київське лісове господарство» та ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА», та припинення права користування ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» вказаними лісовими ділянками.

Слід зазначити, що за приписами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Встановлюючи наявність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 08.04.1999 р. № 3-рп/99, про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді.

Водночас, згідно із вказаним рішенням Конституційного Суду України, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як зазначено прокурором у позові, держава зацікавлена в належній поведінці суб`єктів правовідносин, яку вона закріпила в законах та інших нормативно-правових актах, а неправомірні дії ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» та ДП «Київське лісове господарство» порушують державні інтереси, оскільки товариством неправомірно здійснено порубку дерев та чагарників, а постійним землекористувачем не здійснено передбачених договором заходів контролю.

Згідно з ч. 5 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Отже, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Слід зазначити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з невиконанням умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Європейських суд з прав людини у своїх рішеннях називає навколишнє природне середовище такою цінністю, яка превалює над інтересами однієї особи (чи сім`ї), навіть якщо це стосується її приватного життя і власності. Так, у справі Hamer проти Бельгії (скарга № 21861/03) суд заявив, що навколишнє середовище являє собою цінність, у збереженні якої зацікавлені як суспільство, так і публічна влада. Економічні міркування і навіть право власності не повинні превалювати над екологічними проблемами, особливо, коли з цього питання є прийняте чинне законодавство.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Також згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 7 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Основною рисою лісової ділянки є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі, що за змістом ст. 63 Лісового кодексу України, полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет. Однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою про розірвання договору № 6 від 16.06.2022 р. довгострокового тимчасового користування лісами є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - використання лісів державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів як національного багатства України та як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Як слідує з позову, представництво інтересів Бучанської районної державної адміністрації, обумовлено необхідністю захисту прав держави на лісові ділянки об`єкта природно-заповідного фонду, які передано у довгострокове користування на підставі розпорядження адміністрації, а також у зв`язку із неналежним виконанням сторонами умов договору та невжиттям державним підприємством заходів до розірвання договору тимчасового користування спірними лісовими ділянками.

Статтею 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згадуваною вище статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Також право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (ст. 8 Лісового кодексу України).

Пунктом 4 частини 1 статті 31 Лісового кодексу України визначено, що районні державні адміністрації приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Також відповідно до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. До завдань останнього віднесено здійснення державного управління в галузі ведення лісового господарства, здійснення управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держлісагенства; вирішення в межах повноважень, передбачених законом, спорів з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів, що перебувають у державній власності. Одними з основних завдань Держлісагентства України є: здійснення державного управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за додержанням законодавства з ведення лісового господарства; організація ведення лісовпорядкування та мисливського впорядкування; ведення державного лісового кадастру та обліку лісів; внесення пропозиції щодо надання в користування мисливських угідь та припинення права користування ними органам, що приймають ці рішення; вирішення спорів з питань охорони, захисту, використання й відтворення лісів, що перебувають у державній власності; забезпечення представництва інтересів Держлісагентства України у судових та інших органах. Держлісагенство для виконання покладених на нього завдань має право проводити перевірки дотримання вимог законодавства у сфері лісового (в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління) та мисливського господарства.

Як зазначено в позові, попри те, що на даний час лісова ділянка продовжує використовуватися ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» з порушенням вимог чинного законодавства та всупереч інтересам держави, вказаними уповноваженими органами за наявності факту порушення інтересів держави, за наявності відповідних повноважень для їх захисту, всупереч цим інтересам, своєчасних заходів щодо розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами не вжито.

Києво-Святошинською окружною прокуратурою листами № 55-4028вих-23 від 12.06.2023 р. та № 55-4029вих-23 від 12.06.2023 р. було повідомлено Бучанську районну державну адміністрацію та Держлісагенство про невиконання ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» умов договору та незаконної порубки дерев та чагарників. Разом з тим, ними питання щодо розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами не ініційовано та заходів про припинення права ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» на користування лісами не вжито.

Листом Державного агентства лісових ресурсів України, що надійшов до Києво-Святошинської окружної прокуратури 16.06.2023 р., було повідомлено прокуратуру про те, що Держлісагенство доручило ДП «Ліси України» у встановленому законодавством порядку вжити заходів, спрямованих на усунення порушень вимог земельного та лісового законодавства. Водночас, ще у жовтні 2022 року ДП «Київське лісове господарство» звернулось до Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства з проханням звернутись до Держлісагентства для попереднього розгляду та аналізу щодо отримання дозволу на розірвання договору № 6 від 16.06.2022 р. Вищевказана обставина свідчить, що з жовтня 2022 року Держлісагентство жодних заходів не вжило, що свідчить про його бездіяльність.

Поряд з цим, з листа Бучанської районної державної адміністрації № 01.3-35/2303 від 14.06.2023 р. вбачається, що адміністрація розглянула лист окружної прокуратури, проте в Бучанської РДА відсутня фінансова можливість сплатити судовий збір для подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прокуратурою виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, повідомленням прокурора на адресу відповідних суб`єктів владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єктів владних повноважень, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва інтересів держави в суді.

З огляду на зазначене, Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області з передбачених законом підстав звернувся з даним позовом до суду про усунення перешкод у користуванні лісами шляхом розірвання договору тимчасового користування лісовими ділянками площею 1 га та припинення права користування вказаними ділянками.

Дослідивши наявні матеріали справи, позиції сторін, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 16 Конституції України встановлено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористані в народному господарстві в даний період земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ.

Згідно з положеннями ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтею 3 Лісового кодексу України визначено, що лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до п. 1.5 Правил використання корисних властивостей лісів, які затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 502 від 14.08.2012 р., використання корисних властивостей лісів на умовах довгострокового тимчасового користування здійснюється на підставі договору довгострокового тимчасового користування лісами, який укладається між постійним лісокористувачем або власником лісів, з одного боку, та тимчасовим лісокористувачем, з іншого боку, після прийняття рішення відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з п. 5.6 вказаних Правил № 502 від 14.08.2012 р., при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та ґрунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території.

Відповідно до п. 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 761 від 23.05.2007 р., лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи розчищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів.

Згідно з п. 3 вказаного Порядку, лісорубний квиток видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держлісагентства на заготівлю деревини під час проведення рубок головного користування на підставі затвердженої в установленому порядку розрахункової лісосіки.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства № 05.1-27/98 від 20.02.2023 р. Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства лісорубний квиток ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» не видавався.

Враховуючи викладене, рубка лісових насаджень в межах виділів 4, 5 кварталу 54 Ірпінського (Приміського) лісництва ДП «Київське лісове господарство» була здійснена без наявності лісорубних квитків, що є порушенням вимог п.п. 2, 3 вищезазначеного Порядку.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Також права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування визначені у ст. 20 Лісового кодексу України, відповідно до якої тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов`язані, серед іншого, виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором.

Також слід зазначити, що згідно з преамбулою Закону України «Про природно-заповідний фонд України» цей Закон визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів. Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 того ж Закону землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки (ч. 3 ст. 7 Закону).

Правовий статус та вимоги щодо режиму парків-пам`яток садово-паркового мистецтва визначені ст.ст. 37, 38 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Згідно з приписами ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

З матеріалів справи слідує, що відповідач 2, у порядку ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві № 01-77 від 05.09.2023 р. (вх. № 16834/23 від 05.09.2023 р.) визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Поряд з цим, згідно зі ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідач 1 ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» відзиву на позов чи інших письмових заперечень проти позову до суду не надав.

Як зазначалось вище, п. 23 договору визначено обов`язки лісокористувача, зокрема, останній зобов`язаний проводити використання лісової ділянки у порядку, виконувати встановлені обмеження (обтяження) на земельну ділянку, на якій розташована лісова ділянка, в обсязі, передбаченому законодавством та цим договором; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель, на яких розташована лісова ділянка; вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів; не порушувати прав інших лісокористувачів.

Враховуючи викладене вище, суд вбачає, що ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» не дотрималось вимог лісового та природоохоронного законодавства, законодавства про природно-заповідний фонд, Положення про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Зелена брама» та умов договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою № 6 від 16.06.2022 р., внаслідок чого навколишньому природному середовищу були заподіяні збитки на суму 521796,00 грн., що підтверджується актом від 12.07.2022 р., складеним помічником лісничого Ірпінського лісництва Кузьмічем М.С. та старшим майстром лісу Зіневичем О.А., на виділах 4, 5 кварталу 54 Ірпінського (Приміського) лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство»; матеріалами кримінального провадження № 0000316, а саме - актом огляду місця події від 14.07.2022 р., складеним слідчим СВ Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області Губенком Т.В.; протоколами допитів свідків в рамках кримінального провадження № 0000316, а саме: ОСОБА_1 від 20.07.2022 р., ОСОБА_2 від 20.07.2022 р., ОСОБА_3 від 20.07.2022 р., ОСОБА_4 від 20.07.2022 р.; висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 2686/22 від 28.09.2022 р.

Наведені обставини також встановлені Господарським судом міста Києва у рішенні від 27.09.2023 р. у справі № 910/3817/23, яким позовні вимоги Заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», про стягнення 521796,00 грн., було задоволено у повному обсязі та стягнуто з ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області шкоду, завдану навколишньому природному середовищу у розмірі 521796,00 грн.

Слід зазначити, що статтею 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» особливій охороні підлягають природні території та об`єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ.

Відповідно до ст. 18 Лісового кодексу України об`єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п`ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Статтею 20 Лісового кодексу України встановлено, що тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов`язані:1) приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; 2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; 3) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; 5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; 6) не порушувати прав інших лісокористувачів.

Відповідно до вимог ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані: 1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості грунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; 2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 4) вести первинний облік лісів; 5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; 8) забезпечувати безперешкодний доступ до об`єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування. Законом можуть бути передбачені й інші права та обов`язки постійних лісокористувачів.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Згідно з частинами 5, 7 ст. 78 Лісового кодексу України право використання лісових ресурсів припиняється в разі використання лісових ресурсів способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів, призводять до погіршення навколишнього природного середовища та в разі використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.

Крім того, ч. 2 ст. 22 Лісового кодексу України визначено, що підставою припинення права користування лісами, є, зокрема, використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення та використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.

Зазначена норма також кореспондується з Правилами використання корисних властивостей лісів, які затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 502 від 14.08.2012 р.

Пунктом 5.6 Правил визначено, що при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та ґрунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території.

Як зазначалося вище, п. 29 договору визначено, що дія договору припиняється у випадках випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню стороною 2 (ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА»); використання лісової ділянки способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів або призводять до погіршення навколишнього природного середовища.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «АТЛАНТ ГРУП ЮА» (тимчасовим лісокористувачем згідно договору) було порушено умови договору, вимоги ст.ст. 20, 74 Лісового кодексу України, Правила використання корисних властивостей лісів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 502 від 14.08.2012 р., внаслідок здійснення незаконної порубки дерев (1 одиниці) та чагарників (57 одиниць) на території об`єкта природно-заповідного фонду (Парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Зелена Брама»), що призвело до порушення інтересів держави, які полягають в забезпеченні реалізації в Україні принципів регулювання земельних відносин та збереження об`єктів природно-заповідного фонду.

Отже, відповідач 1, як тимчасовий лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду, організував самовільну рубку лісу, чим заподіяв матеріальну шкоду лісовому фонду України, що є підставою для розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою з огляду на таке.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ст.ст. 598, 653 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема в разі розірвання договору; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

З огляду на викладене вище, підставою для розірвання договору № 6 довгострокового тимчасового користування лісами від 16.06.2022 р. є незаконна порубка дерев та чагарників на землях природно-заповідного фонду відповідачем 1 - ТОВ «ТОВ АТЛАНТ ГРУП ЮА», в порушення п. 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 761 від 23.05.2007 р., без відповідного дозволу Київського обласного та по м. Києві управління лісового та мисливського господарства, що призвело до пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та погіршення навколишнього природного середовища. Крім того, підставою для розірвання договору також є невиконання умов договору іншою стороною - ДП «Київське лісове господарство», визначених п.п. 20, 21 договору № 6 від 16.06.2022 р., зокрема, в частині права на зупинення користування лісовою ділянкою у випадках, передбачених законом та договором; обов`язку здійснювати контроль за належним станом лісової ділянки; обов`язку не допускати використання земельної ділянки в цілях, не пов`язаних з умовами договору та законодавства.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Статтею 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації визначено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Статтею 32 Лісового кодексу України визначено повноваження районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин, зокрема останні забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; беруть участь у розробленні та забезпеченні виконання регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення; беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні й інші технічні засоби та обладнання; вносять у встановленому порядку пропозиції про обмеження або тимчасове припинення діяльності підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства; вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

У даному випадку органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Бучанська районна державна адміністрація від імені власника та Державне агентство лісових ресурсів України як орган управління в галузі ведення лісового та мисливського господарства.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свого майна, які не пов`язані із порушенням володіння. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

Власник об`єкта речових прав - ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, у даному випадку - шляхом розірвання правочину.

Метою негаторного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, яким він позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись, у даному випадку - спірною лісовою ділянкою.

Виходячи з наведеного, суд вбачає обґрунтованими, доведеними та не спростованими відповідачем 1 вимоги прокурора про усунення перешкод у користуванні лісами шляхом розірвання договору тимчасового користування лісовими ділянками площею 1 га та припинення права користування вказаними ділянками, у зв`язку з чим позовні вимоги Заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією Київської області права користування та розпорядження лісовими ділянками площею 1,0000 га (квартал 54 виділи 4, 5, 7 Ірпінського (Приміського) лісництва) шляхом розірвання договору № 6 від 16.06.2022 р. довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, укладеного між Державним підприємством «Київське лісове господарство» (08114, Київська обл., Бучанський р-н, с. Стоянка, вул. Лісна, 15, код 00991373) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» (03151, м. Київ, вул. Волинська, 64, код 43552276), та припинення Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» права користування вказаними лісовими ділянками.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛАНТ ГРУП ЮА» (03151, м. Київ, вул. Волинська, 64, код 43552276) на користь Київської обласної прокуратури (р/р UA0015641, МФО 820172 (Державна казначейська служба України у м. Києві), ) 1342 (одну тисячу триста сорок дві) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Державного підприємства «Київське лісове господарство» (08114, Київська обл., Бучанський р-н, с. Стоянка, вул. Лісна, 15, код 00991373) на користь Київської обласної прокуратури (р/р UA0015641, МФО 820172 (Державна казначейська служба України у м. Києві), ) 1342 (одну тисячу триста сорок дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.11.2023 р.

Суддя В.М. Бабкіна