ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.2023р. Справа №905/1316/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро

до відповідача Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, м.Соледар

про стягнення заборгованості в сумі 57862,34 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 46114,86 грн., 3% річних у сумі 1832,94 грн. та інфляційне збільшення у сумі 9914,54 грн.

Суддя Левшина Г.В.

за участю секретаря судового засідання Бутенко П.Є.

Представники сторін:

від позивача: Вольвач Є.А.

від відповідача: не з`явився

1. Стислий зміст позовних вимог:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро, позивач, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, м.Соледар, про стягнення заборгованості в сумі 57862,34 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 46114,86 грн., 3% річних у сумі 1832,94 грн. та інфляційне збільшення у сумі 9914,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії споживачу №75 від 13.01.2022р.

14.11.2023р. через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Позивач зазначає про те, що нарахування за спожиту електричну енергію, які були здійснені відповідачеві, є належними, оскільки вони здійснені на підставі даних отриманих від оператора системи розподілу, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», як адміністратора комерційного обліку. На думку позивача, в обґрунтування своїх заперечень відповідачем до відзиву не додано жодного належного доказу щодо відсутності заборгованості за спожиту електричну енергію та доказів різниці нарахувань за спожиту електроенергію у період лютий - травень 2022 року. Окрім того, позивач наполягає на тому, що відповідач не підтвердив факт настання форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань за договором №75 від 13.01.2022р.

2. Стислий зміст правової позиції відповідача:

20.10.2023р. на електронну адресу суду та через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів відправлення відповідачу рахунків та актів приймання-передавання товарної продукції. Окрім того, відповідач зазначає, що з початку введення бойових дій жодних показників спожитої електричної енергії на об`єктах не надавав та будь-яких актів приймання-передавання (спожитої) електроенергії не погоджував та не підписував, що свідчить про недоведеність позивачем даних про спожиті відповідачем обсяги електроенергії.

Також відповідач акцентує увагу суду на тому, що останнього має бути звільнено від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами, що засвідчені листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р.

3. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом:

Ухвалою суду від 04.10.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1316/23; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 22.11.2023 року об 11:30 год.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

В засідання суду 22.11.2023р. в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, надав пояснення по суті справи. Відповідач в судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи містяться відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, а також наявні документи, які мають значення для вирішення справі та на підставі яких можливо об`єктивно вирішити спір, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

4. Встановлені судом обставини справи:

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно із частиною 1 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018р. №429 ТОВ "Донецькі енергетичні послуги" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до п.1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила РРЕЕ) постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та зміст якого визначається постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил), та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому споживачу, малому непобутовому споживачу або іншому споживачу, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору за умови наявності у споживача чинного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Згідно п.3.1.7 Правил РРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (далі - постачальник) та Соледарською міською радою Бахмутського району Донецької області (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №75 (далі - договір), за змістом п.1.1 якого, постачальник продає електричну енергію (ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. Кількість товару:258000 кВт*год.

У відповідності до п.5.1 договору загальна вартість цього договору на момент його укладання становить 1004702,72 грн., у т.ч. ПДВ 167450,45 грн. Ціна електричної енергії за 1 кВт*год складає 3,89419658 грн.

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (пункти 5.2, 5.3 договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 7 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 7 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем (пункти 5.6, 5.8 договору).

Пунктом 13.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Договір підписаний повноважними представниками сторін без зауважень та скріплений печатками.

Сторони склали та підписали Заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору), згідно якої визначено персоніфіковані дані споживача, реквізити споживача.

Додатком до вищезазначеної заяви-приєднання є перелік об`єктів та точок комерційного обліку споживача, в якому зазначається найменування об`єкту, адреса, ЕІС-код(и) точки (точок) комерційного обліку.

Додаток скріплений підписом та печаткою споживача.

Також до договору про постачання електричної енергії сторони уклали комерційну пропозицію (додаток 2 до договору) «Тендерна-Ф» постачальника електричної енергії ТОВ «Донецькі енергетичні послуги», якою визначено наступне.

На момент укладення договору ціна сформована за результатами аукціону у системі Прозоро та становить 3,89419658 грн. з ПДВ / кВт*год. Ціна сформована з урахуванням регульованої ціни на послуги оператора системи передачі (п. 1.1 комерційної пропозиції).

Оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється на умовах (у строки) передбачені п. 4.2 цієї комерційної пропозиції, з урахуванням порядку визначення ціни передбаченого в розділі 1 цієї комерційної пропозиції. Порядок здійснення платежів наступний: оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строк визначений у рахунку, який не можу бути меншим 10 банківських днів з моменту отримання його споживачем (пункти 5.1, 5.2 комерційної пропозиції).

Порядок інформування споживача передбачає направлення інформації шляхом: через особистий кабінет, на своєму офіційному сайті у мережі Інтернет; засобами електронного зв`язку на офіційну електронну адресу споживача; смс-повідомленням на номер, наданий споживачем, за допомогою чат-програм; в місцях обслуговування клієнтів, тощо (п.14.6 комерційної пропозиції).

Комерційна пропозиція підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками без зауважень та виправлень.

На виконання вказаних умов договору позивачем здійснювалось постачання електричної енергії у період лютий - травень 2022 року на загальну суму 46114,86 грн., на підтвердження чого в додатках до позовної заяви додані акти про прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії):

- за лютий 2022 року від 28.02.2022р. на суму 31865,58 грн. у кількості 10308 кВт*год;

- за березень 2022 року від 31.03.2022р. на суму 8309,00 грн. у кількості 2492 кВт*год;

- за квітень 2022 року від 30.04.2022р. на суму 5168,70 грн. у кількості 1550 кВт*год;

- за травень 2022 року від 31.05.2022р. на суму 753,58 грн. у кількості 226 кВт*год.

Вказані акти підписані лише з боку позивача.

Також позивачем додано до матеріалів справи сформовані рахунки за спожиту електричну енергію: за лютий 2022 року від 04.03.2022р. на суму 31865,58 грн., за березень 2022 року від 05.04.2022р. на суму 8309,00 грн., за квітень 2022 року від 05.05.2022р. на суму 5168,70 грн., за травень 2022 року від 03.06.2023р. на суму 753,58 грн.

На підтвердження направлення цих документів споживачу, позивачем надано роздруківки з електронної пошти представника позивача, за змістом яких останні було направлено на офіційну електронну адресу відповідача , вказану у заяві-приєднання.

Як зазначено позивачем, відповідач в порушення умов договору та комерційної пропозиції до нього своїх зобов`язань по оплаті фактично отриманої та спожитої за заявлений період електричної енергії не виконав, внаслідок чого станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем за договором про постачання електричної енергії споживачу №75 від 13.01.2022р. склала 46114,86 грн.

Несплата відповідачем боргу стала підставою стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а також звернення позивача до суду з даним позовом.

5. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено, надані до справи копії заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії та додатки нього містять підпис представника відповідача у відповідній графі, який засвідчений фірмовою печаткою підприємства.

Відповідачем факт підписання та укладання договору на постачання електричної енергії шляхом підписання заяви-приєднання, додатків нього не спростовано, доказів оспорювання, визнання недійсними даних угод до матеріалів справи не надано.

При цьому, у договорі та додаткових угодах до нього, комерційній пропозиції сторонами узгоджено такі істотні умови договору, як його предмет, ціна, строк дії.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір за своє правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

У відповідності до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Електропостачальник зобов`язаний сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії (п.7 ч.2ст.57 Закон України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно п.п.4.1, 4.2 гл.4 ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюється у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Послуги з розподілу та електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до пунктом 1 частини 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Як свідчать фактичні обставини справи, відповідачу поставлено електричної енергії за договором, зокрема, у лютому 2022 року в обсязі 10308 кВт*год на суму 31865,58 грн. з ПДВ, у березні 2022 року в обсязі 2492 кВт*год на суму 8309,00 грн. з ПДВ, у квітні 2022 року в обсязі 1550 кВт*год на суму 5168,70 грн. з ПДВ, у травні 2022 року в обсязі 226 кВт*год на суму 753,58 грн. з ПДВ.

Також сформовано рахунки за спожиту електроенергію на загальну суму 46114,86 грн., а саме: за лютий 2022 року на суму 31865,58 грн. з ПДВ, за березень 2022 року на суму на суму 8309,00 грн. з ПДВ, за квітень 2022 року на суму 5168,70 грн. з ПДВ та за травень 2022 року на суму 753,58 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.4.12 ПРРЕЕ рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Як було вже зазначено судом, пунктом 5.2 Комерційної пропозиції передбачено, що оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строк визначений у рахунку, який не може бути меншим 10 банківських днів з моменту отримання його споживачем.

Поряд із цим, пунктом 6.1 комерційної пропозиції визначено, що споживач самостійного формує розрахункові документи (рахунок, акт-приймання передавання) в сервісі «Особовий кабінет» не пізніше 24 годин після закінчення розрахункового періоду.

В інших випадках, виставлення рахунків за спожиту електроенергію здійснюється не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, за умови отримання даних про обсяги споживання від споживача/оператора системи/адміністратора комерційного обліку.

Виставлення рахунку здійснюється шляхом його формування в програмному комплексі постачальника з можливістю перегляду в сервісі «Особистий кабінет». Розрахункові документи можуть бути роздруковані постачальником та отримані споживачем у відповідному енергоофісі постачальника.

У разі не отримання споживачем рахунку, споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, у встановлені цією комерційною пропозицією строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем.

У випадку не отримання споживачем акта прийманняпередавання або не повернення постачальнику отриманого та підписаного з боку споживача акта прийманняпередавання протягом 10 днів з дня його формування, він вважається підписаним та узгодженим сторонами, якщо в цей же строк споживачем не буде надано обгрунтованих заперечень (п. 6.2 комерційної пропозиції).

Виходячи із наведеного оплата спожитої електричної енергії не ставиться в залежність від отримання відповідачем рахунку від постачальника, оскільки умовами комерційної пропозиції передбачено, що така оплата може здійснюватись на підставі платіжного документу, самостійно оформленого споживачем.

За поясненнями позивача, рахунки на оплату фактично спожитої електричної енергії та акти прийняття передавання товарної продукції (електроенергії) формувалися відповідно до даних комерційного обліку (інформація про обсяги споживання), які надавалися оператором системи розподілу ПрАТ «ДТЕК Донецькі електромережі» у відповідності до вимог п.п. 4.3, 4.12, пп. 31 п. 5.1.2 ПРРЕЕ, главою 9.14 Розділу ІХ, главою 12.4 Розділу ХІІ Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 та ст. 53 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до п.4 та п.5 ч.2 ст.53 Закону України "Про ринок електричної енергії" адміністратор комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до правил ринку, кодексу комерційного обліку та інших нормативно-правових актів: надає дані комерційного обліку електричної енергії адміністратору розрахунків та іншим учасникам ринку; створює та управляє базами даних комерційного обліку електричної енергії, а також централізованими реєстрами постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та автоматизованих систем, що забезпечують комерційний облік електричної енергії.

Згідно п.9.14.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії АКО має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.

Відповідно до п.4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За приписами п.4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

У заяві-приєднання оператором системи розподілу вказано АТ "ДТЕК Донецькі електромережі".

Щодо обсягів розподіленої електричної енергії за визначений позивачем період суд зазначає, що до матеріалів справи додана копія листа АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» №67/10420-вих від 19.07.2023р. згідно якого фактичний обсяг розподіленої електричної енергії споживачу Соледарській міській раді Бахмутського району Донецької області () згідно договору за послуги з розподілу електричної енергії складає: в лютому 2022 року 10308 кВт*год, в березні 2022 року 2492 кВт*год, в квітні 2022 року 1550 кВт*год та в травні 2022 року 226 кВт*год. Лист підписано кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом керівника Департаменту з клієнтських операцій Шашацькою К.Г. Підпис перевірено протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 21.08.2023р.

Відповідно до п.3.1.6 ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачу здійснюється лише за умови, якщо споживач є стороною діючого договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

При здійсненні нарахувань Позивачем використано інформацію про спожиті Відповідачем обсяги електричної енергії, яку надає ОСР (оператор системи розподілу), дані від якого є пріоритетними згідно галузевого законодавства, а саме - п.8.6.15 ККОЕЕ встановлено, що дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та в розрахунках мають менший пріоритет ніж виміряні дані з контрольних лічильників або дані, отримані безпосередньо оператором системи або ППКО.

Згідно пункту 9.1.2 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, обсяг, формат та порядок обміну (передачі/отримання) даних комерційного обліку визначається регламентами та протоколами інформаційного обміну АКО, а також укладеними договорами між відповідними сторонами інформаційного обміну.

Виходячи з вищевикладеного, обсяги спожитої електричної енергії визначає виключно ОСР на підставі власного переліку точок обліку (далі - ТКО) відповідача. Позивач здійснює нарахування на увесь обсяг електричної енергії, який йому передав ОСР. Відповідно до галузевого законодавства та договірних умов, позивач не впливає на визначення переліку ТКО споживача та на визначення обсягів спожитої електричної енергії.

Враховуючи наведене, беручи до уваги лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» №67/10420-вих від 19.07.2023р., суд вважає доведеним споживання відповідачем обсягу електричної енергії, вказаного у актах прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за лютий-травень 2022 року.

Споживачем обґрунтованого заперечення щодо обсягу спожитої електричної енергії на адресу постачальника не направлялось, а отже у відповідності до умов договору акти приймання-передавання вважаються підписаними та узгодженими.

Вищенаведені обставини спростовують доводи відповідача щодо недоведеності позивачем даних про спожиті відповідачем обсяги електроенергії, у зв`язку з чим останні відхиляються судом.

Так, враховуючи зазначені вище положення пунктів 5.2 та 6.1 комерційної пропозиції споживач мав здійснити оплату за спожиту електричну енергію, у строк визначений у рахунку, що був самостійно оформлений споживачем, який не може бути меншим 10 банківських днів.

Як вбачається з рахунку за спожиту електричну енергію за лютий 2022 року від 04.03.2022р. кінцевою датою сплати визначено - 21.03.2022р.; з рахунку за спожиту електричну енергію за березень 2022 року від 05.04.2022р., кінцева дата сплати - 19.04.2022р.; з рахунку за спожиту електричну енергію за квітень 2022 року від 05.05.2022р., кінцева дата сплати - 20.05.2022р.; з рахунку за спожиту електричну енергію за травень 2022 року від 03.06.2022р. кінцева дата сплати - 17.06.2022р.

Враховуючи, що у відповідності до умов договору споживач самостійно формує розрахункові документи (рахунок, акт приймання-передавання), а також приймаючи до уваги те, що матеріали даної справи не містять обґрунтованих заперечень та належних і допустимих доказів, які б спростовували факт споживання електроенергії за спірні періоди в обсягах, які визначені позивачем, суд доходить висновку, що строк оплати за вказаними рахунками на теперішній час є таким, що настав.

Стосовно доводів відповідача про звільнення його від відповідності за невиконання грошових зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами, суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" унормовано, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (ч.1 ст.14-1 вказаного Закону). Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва послуги торгово-промислової палати. Водночас, інша сторона спірних правовідносин (договору позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Так, засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс- мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися.

За умовами пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили) вказуються дані заявника сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настав чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, зміст Закону, а також вимоги Регламенту дають підстави дійти висновку, що сертифікат, про який йдеться у зазначеному Законі, є індивідуальним актом, який стосується конкретних учасників договірних відносин, конкретного договору та конкретних договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджені листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р. Торгової промислової палати України, безпідставними.

Так, зазначеним листом Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для невизначеного кола осіб (всіх кого стосується): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 рок№64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини є надзвичайними невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту угоди, законодавчих та інших нормативних актів виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Поряд із цим, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, у зв`язку з чим не може вважатися сертифікатом відповідно до вимог Закону та Регламенту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.01.2022р. у справі №904/3886/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними; (3) для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Такі обставини, як введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами, які позбавляють відповідача виконати свої грошові зобов`язання шляхом перерахування коштів зі свого рахунку на рахунок позивача.

Факт військової агресії Російської Федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за договором.

Крім того, матеріали справи не містять доказів в підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку неможливості виконання грошового зобов`язання за договором із фактом військової агресії.

В період з лютого 2022 року по дату звернення позивача з позовною заявою про стягнення заборгованості, відповідач не звертався до позивача про розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу №75 від 13.01.2022р. на об`єкти споживання в зв`язку з відсутністю коштів, зупиненням діяльності чи настанням обставин непереборної сили. Про настання таких обставин, споживач зобов`язаний негайно повідомити постачальника та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства (п. 12.4 договору про постання електричної енергії).

Також, суд вважає, що враховуючи баланс інтересів сторін слід зауважити, що відповідачем до відзиву не додано доказів того, що останній перебуває в гіршому становищі порівняно з позивачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану. Такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договору.

Таким чином, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань по договору.

Відповідач мав підтвердити не факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що за даною справою відповідач не підтвердив факт настання обставин, які здатні впливати на реальну можливість виконання зобов`язання по договору, та які є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором. Належних та допустимих доказів відповідач на підтвердження своєї правої позиції суду не надав.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 46114,86 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 9914,54 грн. та 3% річних у сумі 1832,94 грн., суд виходить з такого.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що у відповідності до положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування процентів та інфляційних втрат має компенсаційний а не штрафний характер та, відповідно, особа не може бути звільнена від сплати процентів річних та інфляційних втрат у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема на підставі статті 617 Цивільного кодексу України.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" розрахунок 3% річних за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті вартості електроенергії спожитої у лютому 2022 року за період з 22.03.2022р. по 31.07.2023р. на суму 31865,58 грн., у березні 2022 року за період з 20.04.2022р. по 31.07.2023р. на суму 8309,00 грн., у квітні 2022 року за період з 21.05.2022р. по 31.07.2023р. на суму 5186,70 грн., у травні 2022 року за період з 18.06.2022р. по 31.07.2023р. на суму 753,58 грн., суд встановив його арифметично невірним, в той час як вірна сума розрахунку за визначені позивачем періоди становить 1832,92 грн., яка підлягає стягненню.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" розрахунок інфляційних втрат за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті вартості електроенергії спожитої у лютому 2022 року за період з квітня 2022р. по липень 2023р. на суму 31865,58 грн., у березні 2022 року за період з травня 2022р. по липень 2023р. на суму 8309,00 грн., у квітні 2022 року за період з червня 2022р. по липень 2023р. на суму 5186,70 грн., у травні 2022 року за період з липня 2022р. по липень 2023р. на суму 753,58 грн., суд встановив його арифметично невірним, оскільки позивачем помилково застосовано індекс інфляції за липень 2023р. 100,00, в той час як вірним індексом є 99,40. Як наслідок, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 9914,54 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 9578,41 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 року набув чинності Закон України від 20.09.2019р. №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Так, беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 57526,19 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 46114,86 грн., інфляційне збільшення у сумі 9578,41 грн. та 3% річних у сумі 1832,92 грн.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати у вигляді судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 165, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», м.Дніпро до Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області, м.Соледар про стягнення заборгованості в сумі 57862,34 грн., з яких: основна заборгованість у сумі 46114,86 грн., 3% річних у сумі 1832,94 грн. та інфляційне збільшення у сумі 9914,54 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області (84545, Донецька область, Бахмутський район, м.Соледар, вул. Паркова, буд. 3-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (49044, м.Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, 7, ) основний борг в сумі 46114,86 грн., 3% річних у сумі 1832,92 грн. та інфляційне збільшення у сумі 9578,41 грн., всього заборгованість в сумі 57526,19 грн., судовий збір в сумі 2134,72 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 22.11.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 22.11.2023р.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.В. Левшина