ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 Справа № 914/2741/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Яворської В.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик", м. Львів

про: стягнення заборгованості в розмірі 121 434,65 грн.

Представники сторін:

від позивача: Будюх Д.Є. представник згідно повноважень, які містяться в матеріалах справи

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Управління Служби безпеки України в Закарпатській області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" про стягнення заборгованості в розмірі 121 434,65 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 р., справу № 914/2741/23 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.09.2023 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 18.10.2023 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.10.2023 р., розгляд справи по суті призначено на 15.11.2023 р. на 09:30 год.

13.11.2023 р. представником позивача подано на адресу суду заяву за вх. № 27536/23, в якій зазначається про те, що станом на 01.11.2023 р. відповідач свої зобов`язання за договором № 735 від 10.12.2020 перед УСБУ в Закарпатській області не виконав та заявлену суму боргу не сплатив. Відзив на позовну заяву від ТзОВ "Кондор Логістик" на адресу Управління не надходив. З урахуванням наведеного, позивач повідомляє суд про відсутність підстав для укладення мирової угоди або звернення до суду для проведення врегулювання спору за участю судді.

15.11.2023 р. представником позивача подано на адресу суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів з додатками за вх. № 27804/23.

15.11.2023 р. о 09:30 год. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

15.11.2023 р. о 09:30 год. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 18.09.2023 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

15.11.2023 р. в судовому засіданні, відповідно до ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 15.11.2023 р. до 10:50 год.

Після оголошеної судом перерви, 15.11.2023 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

15.11.2023 р., після оголошеної судом перерви, представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 18.09.2023 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за адресою: 79044, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б, тобто за його місцезнаходженням, зазначеному у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи.

Поштовий конверт з ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.09.2023 р. про відкриття провадження у справі № 914/2741/23, який направлявся судом на адресу відповідача - 79044, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б, повернутий Укрпоштою на адресу суду (міститься в матеріалах справи).

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020р. у справі №910/16409/15: свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду.

Також, судом було здійснено повідомлення на сайт Господарського суду Львівської області про те, що у провадженні Господарського суду Львівської області (суддя Долінська О.З.) перебуває справа № 914/2741/23 за позовом: Управління Служби безпеки України в Закарпатській області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" про стягнення заборгованості в розмірі 121 434,65 грн.

З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/2741/23 Господарським судом Львівської області, проте, своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзиву не подав.

При цьому, суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою ухвалами суду у даній справі, а також те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/2741/23.

В судовому засіданні 15.11.2023 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 10 грудня 2020 року між Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" укладено договір № 735 про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ, а саме: бензину А-95 в кількості 8540 л та дизельного пального в кількості 5900 л. У відповідності до видаткової накладної №141220/1 від 14.12.2020 та рахунку на оплату № 2421 від 14.12.2020, Управління перерахувало на рахунок ТзОВ "Кондор Логістик" 292377, 60 грн. як оплату за даним Договором згідно платіжних доручень № 1756 від 16.12.2020 на суму 90388,62 грн. та № 1828 від 23.12.2020 на суму 201988,98 грн., всього на 292377,60 грн. Позивач зазначає, що протягом строку дії талонів на пальне у позивача систематично виникали проблеми із відпуском пального на автозаправних станціях, зокрема було відмовлено в отоварюванні паливом по 5 із 29 паливним карткам/талонам, отриманим від ТзОВ "Кондор Логістик" згідно Договору № 735, зокрема: ДП в кількості 2400 л, на загальну суму 47 232,00 грн. Причиною відмови відпуску пального позивачу є відсутність заявленої кількості (залишків) пального на вказаних паливних картках (талонах на пальне). Позивач звертався з листами до відповідача з проханням повідомити про причини невиконання договірних зобов`язань. У відповідь на надіслані листи, ТОВ Кондор Логістик неодноразово надавало письмові гарантії здійснення поставок, що в свою чергу свідчить про визнання даного зобов`язання. Враховуючи заходи досудового врегулювання спору, вжиті позивачем, які не дали позитивного результату, позивач звернувся з позовною заявою до Господарського суду Львівської області та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 47 232,00 грн. основної заборгованості, 3 777,27 грн. 3% річних, 21 154,62 грн. втрат від інфляції, 3 306,24 грн. додаткового штрафу (7%), 45964,52 грн. пені згідно приведених розрахунків. Також позивач просить суд судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Позиція відповідача.

В судові засідання з розгляду даної справи відповідач явки свого представника не забезпечив, вимог ухвали суду від 18.09.2023 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за адресою: 79044, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б, тобто за його місцезнаходженням, зазначеному у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи.

Поштовий конверт з ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.09.2023 р. про відкриття провадження у справі № 914/2741/23, який направлявся судом на адресу відповідача - 79044, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б, повернутий Укрпоштою на адресу суду (міститься в матеріалах справи).

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.

Також, судом було здійснено повідомлення на сайт Господарського суду Львівської області про те, що у провадженні Господарського суду Львівської області (суддя Долінська О.З.) перебуває справа № 914/2741/23 за позовом: Управління Служби безпеки України в Закарпатській області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" про стягнення заборгованості в розмірі 121 434,65 грн.

Таким чином, відповідач у даній справі повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.

Відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України.

Крім того, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, як вбачається із ухвал Господарського суду Львівської області, що постановлені у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10 грудня 2020 року між Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондор Логістик" (учасник за договором, відповідач у справі ) укладено договір № 735 про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ, а саме: бензину А-95 в кількості 8540 л та дизельного пального в кількості 5900 л (надалі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору, Учасник зобов`язується у 2020 році поставити Замовнику товар «ДК 021:2015 - 09130000-9 Нафта і дистиляти (бензин А-95 (паливні картки/талони або аналоги); дизельне паливо (паливні картки/талони або аналоги))» шляхом передачі талонів/скретч-карток, або аналогів, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п. 3.1. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання товару та пред`явлення Учасником рахунку на оплату товару та за наявності бюджетних коштів. До рахунку додається накладна.

Відповідно до п. 4 Договору, сума цього Договору становить 292 377,60 грн. При цьому, Сторони керуються наступним асортиментом Товарів та цінами на них: бензин А-95 ціною (вартістю) 17,20 грн. з ПДВ за 1 (один) літр, дизельне паливо ціною (вартістю) 16,40 грн. з ПДВ за 1 (один) літр.

У відповідності до Розділу XI Договору, його невід`ємними частинами є додатки: Додаток № 1 - специфікація на товар (із зазначенням найменування, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість), який Учасник зобов`язується передати у власність Замовнику ПММ; Додаток № 2 - перелік АЗС Постачальника, в якому зазначені місцезнаходження АЗС мережі «WOG» на території Закарпатської області в кількості 19 АЗС, які працюють в цілодобовому режимі. В графі «Власна/орендована або АЗС партнерів» Додатку 2 до кожної з перерахованих 19 АЗС додані примітки «Партнерська АЗС ТоВ «Вог Кард», ТОВ «Інтер Кард».

У відповідності до видаткової накладної №141220/1 від 14.12.2020 та рахунку на оплату № 2421 від 14.12.2020, позивачем перераховано на рахунок відповідача 292 377,60 грн. як оплату за даним Договором згідно платіжних доручень № 1756 від 16.12.2020 на суму 90388, 62 грн. та № 1828 від 23.12.2020 на суму 201988, 98 грн., всього 292377, 60 грн. Вказані платіжні доручення долучені позивачем до матеріалів справи.

16.12.2020, відповідно до акту приймання-передачі паливних карток на заміну паливних карток бренду «Іnter Саrd» (попередньо виданих позивачу за Договором згідно з актом від 14.12.2020), відповідач передав Управлінню СБ України в Закарпатській області паливні картки «№06» у кількості 29 шт. (згідно даних наведених в Акті: бензин А-95 - 16 карток номіналом 500 літрів, 1 картку номіналом 540 літрів, всього 8540 л: дизельне паливо - 11 карток номіналом 500 літрів, 1 картку номіналом 400 літрів, всього 5900 літрів). Також згідно акту від 21.02.2021 за Договором № 735, Управлінням повернуто ТзОВ "Кондор Логістик" взамін отриманих зазначених 29 паливних карток «WOG» попередньо отримані від відповідача 1064 картки на загальний літраж 8540 л бензину А-95 та 5900 л дизпалива.

Відповідно до п. 6.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати підписання і діє по 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами зобов`язань по Договору.

Згідно п. 5.4. Договору, строк дії паливних карток/талонів або аналогів повинен бути не меншим ніж три роки з моменту їх отримання Замовником та з обов`язковою передбаченою можливістю гарантованого продовження їх терміну до повного їх отоварювання.

Відповідно до п. 7.3. Договору, Учасник зобов`язується: забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим цим Договором; на першу вимогу Замовника повернути кошти, сплачені останнім відповідно до п. 3.1. Договору, у разі невиконання Учасником обов`язку з поставки товару Замовнику у строк, визначений п. 5.1. Договору.

Як зазначає позивач, упродовж строку дії талонів на пальне, у позивача систематично виникали проблеми із відпуском пального на автозаправних станціях, зокрема було відмовлено в отоварюванні паливом по 5 із 29 паливним карткам/талонам, отриманим від ТзОВ "Кондор Логістик" згідно Договору № 735, зокрема: ДП в кількості 2400 л, на загальну суму 47232,00 грн. Причиною відмови відпуску пального позивачу є відсутність заявленої кількості (залишків) пального на вказаних паливних картках (талонах на пальне).

Дані факти підтверджуються службовими документами (чеками) від 06.10.2022 р., копії яких долучено до матеріалів справи і оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, із автозаправних станцій про відмову у відпуску пального за наступними отриманими від ТзОВ "Кондор Логістик" згідно Договору № 735 паливними картками (талонами на пальне) «WOG» в кількості 5 шт., а саме: Дизельне пальне номіналом 500 л: 7825 9900 0326 2466, дійсна до 12/23 - № 41342 від 06.10.2022, № 64030 від 10.05.2023; 7825 9900 0326 2458, дійсна до 12/23 - № 41341 від 06.10.2022, № 64032 від 10.05.2023; 7825 9900 0326 2441, дійсна до 12/23 - № 56403 від 06.10.2022, № 64047 від 10.05.2023; 262433, дійсна до 12/23 - № 56402 від 06.10.2022, № 64048 від 10.05.2023; Дизельне пальне номіналом 400 л: 7825 9900 0326 2474, дійсна до 12/23 - № 82475 від 06.10.2022, № 64046 від 10.05.2023.

Таким чином, відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до Договору щодо забезпечення безперешкодної цілодобової заправки автомобілів позивача, згідно придбаних талонів на пальне.

Для підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем, позивачем долучено до матеріалів справи Бухгалтерську довідку № 17 (за серпень 2023 року) від 21.08.2023 р. залишків паливно- мастильних матеріалів згідно договору № 735 від 10.12.2020 р., відповідно до якої залишок неотоварених паливно- мастильних матеріалів становить 2400 л дизельного палива, на суму 47 232,00 грн.

Відтак, оплаченим позивачем, але непоставленим відповідачем є 2400 л дизельного палива, на суму 47 232,00 грн., що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 47 232,00 грн. основної заборгованості, 3 777,27 грн. 3% річних, 21 154,62 грн. втрат від інфляції, 3 306,24 грн. додаткового штрафу (7%), 45964,52 грн. пені, згідно приведених розрахунків та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Оцінка суду.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами Договору про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р. із додатками, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Позивачем, на підтвердження отримання від відповідача талонів (карток, скретч-картки) для заправки автомобілів в АЗС, долучено до матеріалів справи видаткову накладну № 141220/1 від 14.12.2020 р. на суму 292 377,80 грн. Вказана видаткова накладна підписана повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи акт приймання-передачі паливних карток від 14.12.2020 р. згідно видаткової накладної № 141220/1 від 14.12.2020 р., а також акт приймання-передачі паливних карток на заміну на паливні картки бренду «Іnter Саrd» від 21.12.2020 р., які підписано повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Позивачем також долучено до матеріалів справи платіжні доручення про сплату позивачем відповідачу коштів на загальну суму 292 377,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1756 від 16.12.2020 р. на суму 90 388,62 грн. та платіжним дорученням № 1828 від 23.12.2020 р. на суму 201 988,98 грн.

Як встановлено судом, позивачем було отоварено товар на загальну суму 245 145,60 грн. Залишок не отовареного товару (бензину) становить 47 232,00 грн.

Загальна вартість непоставленого товару згідно Договору про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р., становить 47 232,00 грн.

Суд відзначає, що факт підписання сторонами видаткових накладних не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджував факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Картка являє собою емітований Покупцем документ, встановленого зразку та форми, одноразового використання, що посвідчує право Покупця та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки нафтопродукту на АЗС Постачальника.

Отже, з моменту передання відповідачем за видатковою накладною карток на пальне Управлінню Служби безпеки України в Закарпатській області, останній набув право власності на нафтопродукти в об`ємах, які зазначені у видаткових накладних.

Передача талонів на пальне (картки), які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє ТзОВ "Кондор Логістик" від обов`язку передати Управлінню Служби безпеки України в Закарпатській області товар, придбаний ним згідно Договору, так як позивачем придбавався безпосередньо товар - бензин марки А-95, дизельне паливо по вказаному вище договору, а не паливні картки, які підтверджують право власності на нього.

Таким чином, оскільки з моменту передання ТзОВ Кондор Логістик карток на пальне Управлінню Служби безпеки України в Закарпатській області, позивач набув право власності на пальне в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній № 141220/1 від 14.12.2020 р., незважаючи на фактичні обставини, за якими згідно таких паливних карток (талонів) позивач не мав можливості отримати товар, а тому позивач вправі вимагати повернення коштів, які перераховані ним відповідачу за договором і на які не отримано товар.

За умовами укладеного Договору про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р. із додатками, що є його невід`ємною частиною, відповідачем прийнято безумовне зобов`язання із забезпечення позивачу можливості використання талонів та заправки автомобілів бензином.

Водночас, таку можливість має бути гарантовано відповідачем шляхом заправляння паливом у мережі АЗС.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання із своєчасної та повної оплати за товар, який мав бути використаний позивачем, шляхом обміну у мережах АЗС оплачених талонів.

Водночас, як зазначено позивачем, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, останнім не передано позивачу замовлений та оплачений товар на загальну суму 47 232,00 грн.

Відповідач, доказів належного виконання зобов`язань за Договором про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р., суду не подав.

Як передбачено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020 року у справі № 910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем і ненадання жодних доказів на спростування позиції позивача відповідачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують обставини щодо неможливості фактичного отримання позивачем товару, придбаного у відповідача у формі паливних карток, вартістю 47 232,00 грн.

Відтак, обставину неможливості реалізувати паливні картки, придбані у відповідача, суд визнає доведеною. Встановлена поведінка відповідача не відповідає умовам зобов`язань, що виникли між сторонами договору, адже, здійснюючи повну оплату товару палива при придбанні карток, сторона (позивач) розраховує на відпуск відповідного пального у відповідних АЗС у спосіб пред`явлення паливних карток, обов`язок забезпечення здійснення якого покладається на відповідача.

Таким чином, неможливість використання талонів у повній кількості, доводить не виконання відповідачем зобов`язання з поставки товарів у обсязі та в кількості, погодженій сторонами у Договорі про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р. із додатками.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в розмірі 47 232,00 грн.

Станом на момент прийняття рішення у справі у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не подані докази, які б спростували позовні вимоги або свідчили про добровільне погашення відповідачем боргу в сумі 47 232,00 грн., доказів протилежного суду не надано.

Стосовно нарахованих позивачем 3 777,27 грн. 3% річних за період з 01.01.2021 р. по 31.08.2023 р. та 21 154,62 грн. втрат від інфляції за період з 01.01.2021 р. по 31.07.2023 р., суд зазначає наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Відповідно до постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем долучено до матеріалів справи службові документи (чеки) від 06.10.2022 р. із автозаправних станцій про відмову у відпуску пального за наступними отриманими від ТзОВ "Кондор Логістик" згідно Договору № 735 паливними картками (талонами на пальне) «WOG» в кількості 5 шт., а саме: Дизельне пальне номіналом 500 л: 7825 9900 0326 2466, дійсна до 12/23 - № 41342 від 06.10.2022, № 64030 від 10.05.2023; 7825 9900 0326 2458, дійсна до 12/23 - № 41341 від 06.10.2022, № 64032 від 10.05.2023; 7825 9900 0326 2441, дійсна до 12/23 - № 56403 від 06.10.2022, № 64047 від 10.05.2023; 262433, дійсна до 12/23 - № 56402 від 06.10.2022, № 64048 від 10.05.2023; Дизельне пальне номіналом 400 л: 7825 9900 0326 2474, дійсна до 12/23 - № 82475 від 06.10.2022, № 64046 від 10.05.2023.

Відтак, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання необхідно розраховувати з 06.10.2022 р.

За розрахунком позивача, 3% річних розраховані за період з 01.01.2021 р. по 31.08.2023 р. на загальну суму 3 777,27 грн.

Суд зазначає, що період розрахунку повинен визначатись з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання, тому розрахунок повинен здійснюватись за період: з 06.10.2022 р. по 31.08.2023 р., а тому загальна сума 3% річних, за розрахунком суду, становить 1 281,09 грн., із врахуванням вказаного періоду і до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в розмірі 1 281,09 грн. В задоволенні решта позовних вимог, щодо стягнення 3 % річних, суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування таких.

Стосовно нарахованих позивачем 21 154,62 грн. втрат від інфляції за період з 01.01.2021 р. по 31.07.2023 р., суд зазначає, що період розрахунку повинен визначатись з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання, тому розрахунок повинен здійснюватись за період: з 06.10.2022 р. по 31.07.2023 р. Загальна сума втрат від інфляції, за розрахунком суду, становить 3 801,56 грн., із врахуванням вказаного періоду.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції, суд вважає, що обгрунтований є розрахунок наведений вище судом, і таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3 801,56 грн. втрат від інфляції. В задоволенні решта позовних вимог, щодо стягнення втрат від інфляції, суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування таких.

Щодо стягнення з відповідача нарахованої пені в розмірі 45 964,52 грн. за період з 01.01.2021 р. по 31.08.2023 р. та додаткового штрафу (7%) в розмірі 3 306,24 грн., суд зазначає наступне.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог Цивільного Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. За неналежне виконання зобов`язань сторона повинна нести господарсько-правову відповідальність за наявності її вини, а у випадку нанесення збитків вони повинні бути відшкодовані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

У пункті 9.3. Договору про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р. передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання Учасник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції (товарів), з якої допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом статті 253 ЦК України, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконане.

За розрахунком позивача, пеня розрахована за період з 01.01.2021 р. по 31.08.2023 р. на загальну суму 45 964,52 грн.

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, беручи до уваги дату прострочення виконання зобов`язання відповідачем, вважає, що обгрунтованим є розрахунок за наступний період з 06.10.2022 р. по 06.04.2023 р. і таким чином до стягнення розмір пені за цей період становить 8 643,46 грн.

Таким чином, обґрунтованою до стягнення з відповідача на користь позивача є сума 8 643,46 грн. пені. В задоволенні решта позовних вимог, щодо стягнення пені, суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування такої.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Судом встановлено порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р. із додатками. Перевіривши правильність розрахунку штрафу (7%), суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача додаткового штрафу (7%) в розмірі 3 306,24 грн. є обгрунтованою і підлягає до задоволення.

У суду відсутні докази про те, що Договір про закупівлю товарів за державні кошти в системі СБУ № 735 від 10.12.2020 р. із додатками визнавались судом недійсними чи неукладеними, договірними сторонами Договір розірваний чи змінений не був.

Станом на день ухвалення рішення, доказів оплати зі сторони відповідача як основної заборгованості, так і проведених позивачем нарахувань пені, 3% річних, втрат від інфляції, додаткового штрафу (7%) та доказів в спростування наведених обставин, суду не надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 47 232,00 грн. основної заборгованості, 1 281,09 грн. 3% річних, 3 801,56 грн. втрат від інфляції, 3 306,24 грн. додаткового штрафу (7%), 8 643,46 грн. пені, є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі і стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних, втрат від інфляції та пені, суд відмовляє, за безпідставністю такого нарахування.

Судові витрати.

Судовий збір в розмірі 1 420,40 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі. Решта суми судового збору залишається за позивачем у зв`язку з частковим задоволенням позову.

Докази про сплату учасниками справи інших судових витрат чи докази судових витрат, які сторона має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, суду не надано, і такі в матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ст.ст. 236-241, 242, 252, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з відповідача: відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик (79044, м. Львів, вул. Єфремова, буд. 84, кв. 1Б; код ЄДРПОУ № 39046990) на користь позивача: Управління Служби безпеки України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженка, 3; ) 47 232,00 грн. основної заборгованості, 1 281,09 грн. 3% річних, 3 801,56 грн. втрат від інфляції, 3 306,24 грн. додаткового штрафу (7%), 8 643,46 грн. - пені та 1 420,40 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 20.11.2023 р.

Суддя Долінська О.З.