РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2023Справа № 910/11844/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/11844/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Кормапром»

про стягнення 175972,96 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Кормапром» (далі - відповідач) про стягнення 175972,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №01/10/21 від 01.10.2021 року не в повному обсязі розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим позивач просить стягнути борг у розмірі 111880,32 грн, пеню у розмірі 35571,50 грн, 3% річних у розмірі 2777,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 25744,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/11844/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.08.2023 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01001, м. Київ, провул. Тараса Шевченка, буд. 13, кв. 44.

Втім, ухвали суду були повернуті органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

За змістом частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.08.2023 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім, відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Кормапром» (далі - покупець) було укладено договір поставки №01/10/21 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність покупця кормові добавки, ветеринарні препарати, вакцини, біопрепарати, вітамінні та лікарські препарати, іншу ветеринарну продукцію, іменовані надалі - товар, а покупець прийняти й оплатити поставлений товар у порядку та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до умов пункту 1.2 договору найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару покупцем обумовлюється у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору та товарно-супровідних документах на кожну окрему партію товару.

Згідно пункту 1.3 договору постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язання перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Кількість товару визначається в специфікаціях які є невід`ємною частиною даного договору та товарно-супровідних документах на кожну окрему партію товару (пункт 2.2 договору).

За умовами пункту 3.1 договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDP склад покупця за адресою: Донецька обл., Костянинівський р-н, с. Бересток, вул. Докучаєва, 1, відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОМТЕРС-2010 чи інших умовах, визначених в специфікаціях. Дата та умови поставки, найменування та кількість кожної окремої партії товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно пункту 3.2 договору у момент поставки на кожну партію товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну, податкову накладну, якісне посвідчення, сертифікат якості заводу виробника, ветеринарне свідоцтво (форма №2), рахунок.

Ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару вказується у специфікаціях до даного договору та в накладних на кожну партію товару. Зміна ціни товару допускається за узгодженням сторонами (пункт 4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцять) днів з моменту поставки чи на інших умовах, визначених у специфікації до даного договору.

Відповідно до пункту 4.4 договору загальна сума даного договору визначається сумою усіх специфікацій або видаткових накладних за період дії даного договору.

Згідно пункту 6.2 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати, але не більше 0,1 % від суми боргу.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими на те особами й діє до 31 грудня 2022 р. Після підписання даного договору всі попередні переговори вважаються недійсними. Якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії даного договору, сторони письмово не повідомлять одна одну про намір його розірвати або змінити, даний договір вважається продовженим (пролонгованим) на тих же умовах на наступний календарний рік (пункт 9.1та 9.2 договору).

Позивач зазначає, що сторони під час виконання умов договору не досягли згоди щодо укладення окремої(-их) специфікації(-ій) на поставку товару, а відтак поставки здійснювались окремими партіями за попередньо усною домовленістю.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято узгоджений товар на загальну суму 1385880,32 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні №286 від 12.10.2021 на суму 25003,20 грн у тому числі ПДВ, №288 від 16.10.2021 на суму 72141,00 грн у тому числі ПДВ, №289 від 19.10.2021 на суму 86150,40 грн у тому числі ПДВ, №290 від 19.10.2021 на суму 27501,00 грн у тому числі ПДВ, №297 від 21.10.2021 на суму 30000,00 грн у тому числі ПДВ, №301 від 21.10.2021 на суму 17701,20 грн у тому числі ПДВ, №307 від 27.10.2021 на суму 11250,00 грн у тому числі ПДВ, №309 від 28.10.2021 на суму 11250,00 грн у тому числі ПДВ, №310 від 29.10.2021 на суму 35820,00 грн у тому числі ПДВ, №311 від 29.10.2021 на суму 15000,00 грн у тому числі ПДВ, №314 від 01.11.2021 на суму 4100,40 грн у тому числі ПДВ, №319 від 05.11.2021 на суму 12375,00 грн у тому числі ПДВ, №320 від 05.11.2021 на суму 10400,40 грн у тому числі ПДВ, №323 від 08.11.2021 на суму 10400,40 грн у тому числі ПДВ, №324 від 08.11.2021 на суму 15000,00 грн у тому числі ПДВ, №325 від 08.11.2021 на суму 36450,00 грн у тому числі ПДВ, №326 від 10.11.2021 на суму 15600,60 грн у тому числі ПДВ, №327 від 11.11.2021 на суму 11800,80 грн у тому числі ПДВ, №328 від 12.11.2021 на суму 31201,20 грн у тому числі ПДВ, №329 від 15.11.2021 на суму 20800,80 грн у тому числі ПДВ, №330 від 10.11.2021 на суму 15600,60 грн у тому числі ПДВ, №331 від 12.11.2021 на суму 15600,60 грн у тому числі ПДВ, №333 від 18.11.2021 на суму 31201,20 грн у тому числі ПДВ, №337 від 16.11.2021 на суму 16450,00 грн у тому числі ПДВ, №338 від 12.11.2021 на суму 15000,00 грн у тому числі ПДВ, №339 від 18.11.2021 на суму 21750,00 грн у тому числі ПДВ, №342 від 23.11.2021 на суму 20800,80 грн у тому числі ПДВ, №343 від 16.11.2021 на суму 10400,40 грн у тому числі ПДВ, №345 від 22.11.2021 на суму 9375,00 грн у тому числі ПДВ, №346 від 23.11.2021 на суму 5550,00 грн у тому числі ПДВ, №351 від 26.11.2021 на суму 10450,80 грн у тому числі ПДВ, №355 від 26.11.2021 на суму 7500,00 грн у тому числі ПДВ, №393 від 31.12.2021 на суму 83004,00 грн у тому числі ПДВ, №3 від 06.01.2022 на суму 38500,20 грн у тому числі ПДВ, №11 від 17.01.2022 на суму 6225,30 грн у тому числі ПДВ, №12 від 19.01.2022 на суму 2075,10 грн у тому числі ПДВ, №13 від 19.01.2022 на суму 22826,10 грн у тому числі ПДВ, №20 від 20.01.2022 на суму 7500,00 грн у тому числі ПДВ, №23 від 25.01.2022 на суму 21250,20 грн у тому числі ПДВ, №27 від 28.01.2022 на суму 68832,36 грн у тому числі ПДВ, №29 від 28.01.2022 на суму 90000,00 грн у тому числі ПДВ, №33 від 01.02.2022 на суму 29040,00 грн у тому числі ПДВ, №35 від 02.02.2022 на суму 143916,00 грн у тому числі ПДВ, №36 від 02.02.2022 на суму 78753,00 грн у тому числі ПДВ, №37 від 11.02.2022 на суму 9152,70 грн у тому числі ПДВ, №39 від 15.02.2022 на суму 7630,50 грн у тому числі ПДВ та №42 від 18.02.2022 на суму 97549,06 грн у тому числі ПДВ, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Позаяк, відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав частково, сплативши лише 1274000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, у зв`язку з чим виник борг за отриманий товар в сумі 111880,32 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до такого договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцять) днів з моменту поставки чи на інших умовах, визначених у специфікації до даного договору.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару у встановлений пунктом 4.2 договору строк не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 111880,32 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно пункту 6.2 договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати, але не більше 0,1 % від суми боргу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати отриманого товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6.2 договору, позивачем нараховано за період з 05.03.2022 по 31.12.2022 пеню у загальному розмірі 35571,50 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

При цьому, приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Умови договору про сплату пені за кожний день прострочення, не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17 та від 07.06.2019 у справі №910/23911/16.

Отже, оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що позивач неправомірно нарахував пеню протягом строку, який перевищує шестимісячний строк, встановлений приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 05.03.2022 по 05.09.2022, суд встановив, що її розмір становить 20077,15 грн.

Водночас, умовами пункту 6.2 договору сторони домовились, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення оплати, але не більше 0,1 % від суми боргу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Загальна сума заборгованості за цим договором з урахування ПДВ складає 111880,32 грн, а відтак розмір пені у відповідності до узгоджених сторонами умов договору не може перевищувати 111,88 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 111,88 грн, виходячи з узгоджених умов договору та вимог чинного законодавства; в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

При цьому, суд з урахуванням принципу розумності вважає за необхідне відзначити, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за одержаний товар за певний період, то формулювання «не більше 0,1 % від суми боргу» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2777,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 25744,06 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 129, 178, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Кормапром» про стягнення 175972,96 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Кормапром» (01001, м. Київ, провул. Тараса Шевченка, буд. 13, кв. 44; ідентифікаційний код 43533316) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп» (04123, м. Київ, вул. Межова, буд. 23; ідентифікаційний код 43653491) основний борг у розмірі 111880 (сто одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн 32 коп., пеню у розмірі 111 (сто одинадцять) грн 88 коп., 3% річних у розмірі 2777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 25744 (двадцять п`ять тисяч сімсот сорок чотири) грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 2143 (дві тисячі сто сорок три) грн 16 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2023.

СуддяТ.В. Васильченко