РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023Справа № 910/8666/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Олексюк О.В., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7"

про стягнення 992 850, 84 грн.

та за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг"

про визнання недійсною додаткової угоди

за участю представників:

від позивача (за первісним позовом): Розпаченюк А.С

від відповідача (за первісним позовом): Бойков О.С.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (далі - ТОВ "Київенерго-борг", позивач) до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" (далі - ЖБК "Автотранспортник-7", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 992 850, 84 грн за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 26-0067 від 07.08.2000.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором (з урахуванням додаткової угоди від 30.08.2017) в частині своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, право вимоги на яку позивач набув 30.08.2021 за результатами продажу на аукціоні майна постачальника послуг - АТ "К.Енерго" як банкрута. У позові ТОВ «Київенерго-борг» просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 992 850,84 грн, що утворилась станом на 01.05.2023.

Також у позові ТОВ "Київенерго-борг" поставило відповідачу питання, що матимуть значення при вирішенні спору, в порядку статті 90 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач (ЖБК «Автотранспортник-7») належним чином повідомлений про розгляд справи, надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, заявлену до стягнення заборгованість не визнав та зазначив, що позивачем не надано доказів, які засвідчують перехід до нього права вимоги у зобов`язанні, що виникло на підставі додаткової угоди від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 260067. Також відповідач вказав, що додаткову угоду від 30.08.2017 від імені кооперативу підписала неуповноважена особа, що свідчить про недійсність цієї додаткової угоди.

До відзиву відповідач долучив відповіді голови правління ЖБК «Автотранспортник-7» на питання, поставлені позивачем у позовній заяві, оформлені у вигляді заяви свідка.

У строк, визначений законом для подання відзиву, відповідач також подав зустрічний позов, заявлений до ТОВ «Київенерго-борг», про визнання недійсною додаткової угоди від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 260067 від 07.08.2000.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що Голова правління ЖБК «Автотранспортник-7» ОСОБА_1 на час укладення спірної додаткової угоди перебувала у відпустці та цю угоду не підписувала, вказана угода була підписана особою, яка не наділена відповідним обсягом цивільної правоздатності, що підтверджується наданим висновком почеркознавчої експертизи. У зустрічному позові ЖБК «Автотранспортник-7» просить визнати додаткову угоду від 30.08.2017 недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 зустрічний позов був прийнятий до розгляду з первісним позовом та розгляд його вимог об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом (ТОВ «Київенерго-борг») у визначений законом строк надав відзив, в якому проти зустрічних позовних вимог заперечив, зазначив, що ПАТ «Київенерго» (яке підписало додаткову угоду), як сторона договору, жодним чином не могло знати про наявність обмеження повноважень у головного бухгалтера ЖБК «Автотранспортник-7» (ОСОБА_2), яка на час відпустки голови правління ОСОБА_1 виконувала обов`язки голови правління ЖБК «Автотранспортник-7». Також зазначив, що кооператив своїм листом № 7/29 від 20.07.2017 підтвердив та визнав заборгованість, яка утворилась станом на 01.05.2017 за договором від 07.08.2000 року № 260067, у зв`язку з чим останній просив постачальника укласти договір реструктуризації заборгованості на 42 місяці та зобов`язався щомісяця сплачувати вказану заборгованість, що свідчить про визнання боргу ЖБК «Автотранспортник-7».

Також ТОВ «Київенерго-борг» у запереченнях до відповіді на відзив (за зустрічним позовом) зазначив, що не є належним відповідачем, оскільки згідно з Актом про придбання майна на аукціоні за лотом № 71 до нього перейшло виключно право грошової вимоги до ЖБК «Автотранспортник-7» на загальну суму 992 850, 84 грн, а не обов`язки Енергопостачальної організації - ПАТ «Київенерго» (у подальшому АТ «К.Енерго).

У підготовчому провадженні ЖБК «Автотранспортник-7» та ТОВ «Київенерго-борг» заявили клопотання про долучення доказів до справи, а саме - висновків експерта за результатами проведення почеркознавчих експертиз № 2-06/07 від 06.07.2023 та № 18/23 від 18.07.2023.

Розглянувши вказані клопотання, суд вирішив їх задовольнити та прийняти надані сторонами експертні висновки в якості доказів.

Під час розгляду справи по суті представники сторін за первісним та зустрічним позовами свої вимоги підтримали та обґрунтували, просили їх задовольнити, відповідно - проти заявлених до них вимог - заперечили.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позовів, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові з наступних підстав.

Установлено, що 07.08.2000 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (найменування якої було змінено з 01.01.2019 на Акціонерне товариство "Київенерго", а з 09.08.2019 - на Акціонерне товариство "К.Енерго") (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом "Автотранспортник-7" (абонент) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 26-0067 (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії ( п.2.3.1 договору).

Згідно з п. 4 додатку № 1 від 07.08.2000 до договору дата зняття абонентом показників приладів обліку по 25 число поточного місяця: надання звіту в РВТ № 3 не пізніше 28 числа. При відсутності звіту розрахунок виконується згідно максимальних договірних навантажень.

Відповідно до додатку № 3 до договору (тарифи на теплову енергію) розрахунки з абонентом за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 47 від 15.01.1999 за кожну відпущену гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ.

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору від 07.08.2000 (порядок розрахунків за теплову енергію) абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту № 3 за адресою: вул. Щекавицька, 37/48, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ) та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Сплату за вказаними у пункті 2 цього додатку документами абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця (пункт 3 додатку № 4 до договору).

Обов`язок зі своєчасної сплати абонентом вартості спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатках № 3, 4, передбачений також пунктом 2.3.2 договору.

Пунктом 8.1 договору визначено, що вказаний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 8.4 Договору).

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6, 7 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту теплоенергію за договором у період з 01.08.2017 по 01.05.2023, а також довідки про стан розрахунків за спожиту теплоенергію за період з 01.01.2003 по 01.01.2021 у відповідача склалася заборгованість на суму 1 922 615,48 грн.

Вказану заборгованість в сумі 1 922 615,48 грн. відповідач визнав, що підтверджується наявним у справі листом ЖБК «Автотранспорник-7» № 7/29 вих. від 20.07.2017, у якому відповідач просив ПАТ «Київенерго» надати дозвіл на реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію у період з 01.12.2014 по 01.05.2017, яка утворилася станом на 01.05.2017 в розмірі 1 922 615,48 грн, на строк 42 місяці починаючи з серпня 2017 року та зобов`язався щомісячно до 25 числа кожного місяця сплачувати поточні нарахування, а також заборгованість за договором реструктуризації.

Даний лист свідчить про підтвердження відповідачем фактичного споживання у зазначений період теплової енергії, отриманої від АТ "К.Енерго", та погодження ним виставленої до сплати вартості теплової енергії на суму 1 922 615,48 грн.

З іншого боку заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої АТ "К.Енерго" теплової енергії у гарячій воді на суму 1 922 615,48 грн. з боку відповідача не надходило, доказів пред`явлення ЖБК «Автотранспорник-7» претензій щодо якості, обсягів та термінів постачання теплової енергії, а також будь-яких зауважень щодо неналежного виконання АТ "К.Енерго" умов договору з боку відповідача матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів відключення від постачання теплової енергії у гарячій воді за об`єктами ЖБК «Автотранспорник-7».

За таких обставин судом встановлено, що АТ "К.Енерго" виконало обумовлені договором зобов`язання з постачання теплової енергії у гарячій воді на суму 1 922 615,48 грн, а відповідач, у свою чергу, прийняв та спожив теплову енергію у вказаному обсязі без будь-яких зауважень.

Далі судом встановлено, що враховуючи нагальну потребу житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків м. Києва у фінансовій підтримці, Київська міська рада, відповідно до ст. 140, 144 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у 2017 році вирішувала питання про можливість надання фінансової підтримки ОСББ та ЖБК з бюджету міста Києва.

Для цього 13.06.2017 на засіданні постійної комісії Київради з питань житлово-комунального та паливно-енергетичного комплексу та постійної комісії Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку було вирішено надати доручення районним в місті Києві державним адміністраціям проінформувати в місячний термін ОСББ та ЖБК про необхідність надання наявних оформлених трьохсторонніх актів щодо заборгованості.

ОСББ та ЖБК, які не мали належним чином оформлених актів, було встановлено двомісячний строк для їх оформлення та подачі до районних в місті державних адміністрацій (лист від 04.07.2017 № 058/3/2-5893 Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Тож, у зв`язку з виниклою у ЖБК «Автотранспортник-7» заборгованістю за спожиту теплову енергію перед постачальником, 30.08.2017 між ПАТ «Київенерго» та відповідачем була укладена додаткова угода до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 2600067 від 07.08.2000 (далі - додаткова угода, спірна угода), в якій сторони погодили, що заборгованість ЖБК «Автотранспортник-7» перед ПАТ «Київенерго» станом на 29.08.2017 складає 1 922 615,48 грн.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди сторони дійшли згоди про те, що у разі отримання стороною-2 (ЖБК «Автотранспортник-7») фінансової допомоги від КМДА/РДА за рішенням Київської міської ради і на дату отримання таких коштів сторона-2 (відповідач) матиме заборгованість перед стороною-1 (ПАТ «Київенерго») за договором № 260067, відповідач зобов`язується протягом 5-ти робочих днів першочергово спрямувати отримані кошти на рахунок сторони-1 за відповідною тарифною групою як оплату за теплову енергію незалежно від розстрочення/реструктуризації сплати такого боргу, в другу чергу (за умови достатності суми фінансування) - відшкодувати судові витрати, в третю чергу - сплатити залишок санкцій за рішеннями суду (за умови достатності суми фінансування).

Як свідчать матеріали справи, на виконання додаткової угоди від 30.08.2017, сторони договору підписали акт звірки станом на 30.08.2017 по штрафних санкціях за рішеннями Господарського суду м. Києва, що утворилися в результаті неналежного виконання відповідачем договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 260067 від 30.08.2017 на суму 159 512,70 грн.

У подальшому Київською міською радою було ухвалено рішення від 14 грудня 2017 № 689/3696 про надання фінансової підтримки об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельним кооперативам.

Так, відповідно до вказаного рішення Київради, а також розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.12.2017 № 791 та акту звірки розрахунків станом на 30.08.2017, ЖБК «Автотранспортник-7» була надана фінансова підтримка з місцевого бюджету в сумі 159 512,70 грн із призначенням платежу - розпорядження ОРДА від 27.12.2017 № 791.

Факт отримання фінансової підтримки із місцевого бюджету в розмірі 159 512,70 грн. відповідачем не заперечується.

Після надходження грошових коштів із місцевого бюджету, а саме - 15.01.2018 ЖБК Автотранспортник-7» перерахував вказані кошти первісному кредитору в рахунок погашення заборгованості за договором на постачання теплової енергії, що вбачається із наданої кооперативом виписки по особовому рахунку ЖБК Автотранспортник-7» та розрахунку заборгованості за спожиту ЖБК «Автотранспортник-7» від АТ «К.Енерго» теплоенергію за договором № 260067 від 07.08.2000.

Також в матеріалах справи міститься довідка АТ "К.Енерго" про стан розрахунків за спожиту від АТ "К.Енерго" теплоенергію ЖБК «Автотранспортник-7» за договором № 260067 від 07.08.2000 року, згідно з якою за відповідачем станом на 01.01.2021 рахується заборгованість у розмірі 992 850,84 грн.

Твердження відповідача про те, що довідка щодо стану розрахунків за спожиту теплоенергію за договором № 260067 від 07.08.2000, надана АТ "К.Енерго", є неналежним доказом у справі так, як вона підписана неуповноваженою особою постачальника (ніким не посвідчена), суд відхиляє, оскільки вказана довідка підписана керівником (директором) Структурного відокремленого підрозділу "Енергопостачальна компанія "Акціонерного товариства "К.Енерго" Куніним Л.М.

Відповідно до частини 1 та частини 5 статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що Структурний відокремлений підрозділ "Енергопостачальна компанія "Акціонерного товариства "К.Енерго" є структурним відокремленим підрозділом (філією) АТ "К.Енерго", керівником якого є Кунін Леонід Маркович.

Отже, за висновком суду, надана позивачем (за первісним позовом) довідка про стан розрахунків ЖБК «Автотранспортник-7» відповідає критеріям, визначеним ст. 73-79 ГПК України, та приймається судом в якості належного, допустимого та вірогідного доказу наявності заборгованості у відповідача (за первісним позовом).

За таких обставин матеріали справи свідчать, що заборгованість ЖБК Автотранспортник-7» на суму 1 922 615,48 грн. була ним частково погашена (зокрема за рахунок фінансової допомоги), у зв`язку з чим залишок цієї заборгованості склав 992 850,84 грн.

Також судом встановлено, що 25.08.2021 вказана сума заборгованості, яка виникла у відповідача за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді № 26-0067 від 07.08.2000, була викуплена ТОВ "Спортсервіс-СТМ" на аукціоні з придбання майна банкрута-АТ "К.Енерго" за лотом № 71, що підтверджується електронним протоколом торгів № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021, актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 та витягом з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 (результати аукціону розміщені за посиланням https://prozorro. sale/auction/UA -PS-2021-08-10-000016-3).

Зокрема згідно з п. 1, 2 акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 продавцем передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме - право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн. на момент підписання цього акту покупець сплатив продавцю ціну продажу майна в сумі 431 741, 17 грн.

Таким чином між АТ "К.Енерго" (продавець) та ТОВ "Спортсервіс-СТМ" (покупець) був укладений правочин, який за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію, в тому числі щодо заборгованості ЖБК «Автотранспорник-7» в сумі 992 850, 84 грн. (згідно з додатком).

14.09.2021 ТОВ "Спортсервіс-СТМ" на підставі протоколу загальних зборів учасників № 1/2021 змінило назву на ТОВ "Київенерго-Борг", що свідчить про те, що новим кредитором у зобов`язанні за договором став позивач (ТОВ "Київенерго-Борг").

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Отже за результатами вищевказаного аукціону ТОВ "Київенерго-Борг" (попереднє найменування ТОВ «Спортсервіс-СТМ») набуло право вимоги дебіторської заборгованості ЖБК «Автотранспортник-7» за спожиту теплову енергію за договором № 260067 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.2000 у розмірі 992 850,84 грн. і жодних обмежень такого переходу прав вимоги вказаним правочином не було визначено.

Також судом встановлено, що на адресу ЖБК «Автотранспортник-7 позивач направив повідомлення від 10.11.2021 про заміну кредитора та вимогу про сплату заборгованості № 623 від 07.07.2022, однак, вказаної заборгованості відповідач не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у відповідача наявна заборгованість перед новим кредитором (позивачем) у сумі 992 850,84 грн. за договором № 260067 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.08.2000, яка підлягає стягненню.

Суд відхиляє твердження відповідача про відсутність у справі доказів переходу права вимоги за договором № 260067 від 07.08.2000 до ПАТ «Київенерго-борг», а саме - первинних бухгалтерських документів, що підтверджують заборгованість на конкретну суму та за конкретні періоди, з огляду на наступне.

За змістом чинного цивільного законодавства підставою переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, на виконання якого складається акт передачі права вимоги із зазначенням маси (прав та обов`язків) відступленого права (зазвичай із розшифровкою в додатках до такого акта) та здійснюється оплата вартості відступленого права, а не передача документів, що засвідчують права, які передаються. Ні положення ст. 512 ЦКУ, ні положення ст. 517 цього Кодексу не пов`язують момент виникнення у нового кредитора права вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається.

У той же час, як вже встановлено судом, на підтвердження переходу прав вимоги до нового кредитора позивачем надано: копію протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021 по лоту 71, копію акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, витяг з додатку 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, який відбувся 25.08.2021. Тобто право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги були набуті ТОВ «Київенерго-борг» в процедурі банкрутства Акціонерного товариства "К.Енерго", порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19, у визначеному законом порядку.

Також, заперечуючи проти первісного позову, відповідач вказував на те, що додаткова угода від 30.08.2017 до договору № 260067 була підписана неуповноваженим представником ЖБК «Автотранспортник-7», що свідчить про відсутність підстав для стягнення боргу.

Однак, суд відхиляє такі доводи відповідача, адже факт виконання додаткової угоди підтверджується діями ЖБК «Автотранспортник-7», направленими на схвалення спірного правочину, зокрема, погашенням заборгованості за рахунок отриманої субсидії на виконання п. 2 додаткової угоди до договору № 260067 від 30.08.2017.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність сторін стаття 129 Конституції України прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони та одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 910/4994/18).

У даному випадку суд відзначає, що всі заперечення відповідача щодо наявності в нього заборгованості за договором зводяться виключно до того, що позивач не надав доказів наявності заборгованості та переходу до нього права вимоги за договором № 260067 від 07.08.2000, а також що відповідач не підписував додаткової угоди до договору № 260067 від 30.08.2017.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не отримував від позивача теплової енергії в обсягах на суму 1 922 615, 48 грн., щодо неправомірності здійснених нарахувань за спожиту теплову енергію, а також доказів того, що відступлене право вимоги не перейшло до ТОВ «Київенерго-борг» за договором № 260067, відповідач не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що подані позивачем в обґрунтування первісного позову докази є більш вірогідними, ніж заперечення відповідача з огляду на вищевикладене, а отже, позовні вимоги ТОВ «Київенерго-борг» про стягнення заборгованості в сумі 992 850, 84 грн за договором № 26-0067 від 07.08.2000 на постачання теплової енергії у гарячій воді підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині вимог за зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 30.08.2017 до договору № 260067, що була укладена між ПАТ «Київенерго та ЖБК «Автотранспортник-7», суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України (постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Із матеріалів справи вбачається, що додаткова угода від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 260067 містить підписи сторін: з боку ПАТ «Київенерго» - начальника Центру обслуговування клієнтів Шевченківського району Плутко Д.С. та з боку ЖБК «Автотранспортник-7» - голови правління ОСОБА_1, підписи скріплені печатками ПАТ «Київенерго» та ЖБК «Автотранспортник-7».

Також на звороті додаткової угоди міститься напис про те, що вказана угода була отримана 04.09.2017 головним бухгалтером ЖБК «Автотранспортник-7» з його підписом.

У якості підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 260067 позивач за зустрічним позовом вказує на відсутність повноважень особи, яка підписала вказану додаткову угоду від імені ЖБК «Автотранспортник-7».

На підтвердження вказаних доводів позивач за зустрічним позовом надав заяву про відпустку Голови правління ЖБУ «Автотранспортник-7» - ОСОБА_1; протокол засідання правління ЖБК «Автотранспортник-7» № 08/17 від 02.08.2017, відповідно до якого обов`язки голови правління на період її відпустки покладено на головного бухгалтера ЖБК «Автотранспортник-7» ОСОБА_2; табель обліку робочого часу працівників кооперативу за серпень 2017.

При цьому з наданих сторонами висновків почеркознавчих експертиз № 2-07/7 від 06.07.2023 та № 18/23 від 18.07.2023, складених експертом Фраймович Л., які суд приймає в якості належних та допустимих доказів вбачається, що:

- підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Сторона-2: Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник-7» у додатковій угоді до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 260067, укладеній від імені ПАТ «Київенерго» та ЖБК «Автотранспортник-7», датованій 30.08.2017, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

- підпис, що значиться як підпис від імені ОСОБА_1 у графі: «Сторона-2:», нижче реквізитів ЖБК «Автотранспортник-7» з лицевої сторони документа та підпис, що значиться як підпис головного бухгалтера без вказання прізвища та ініціалів навпроти рукописного запису: «Отримала додаткову угоду головний бухгалтер» зі зворотньої сторони документа у додатковій угоді до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 260067, укладеній між ПАТ «Київенерго» та ЖБК «Автотранспортник-7» від 30.08.2017 року, - виконані однією особою.

Отже, судом встановлено, що додаткова угода від 30.08.2017 до договору про постачання теплової енергії була підписана від імені голови правління ЖБК «Автотранспортник-7» ОСОБА_1 - головним бухгалтером ЖБК «Автотранспортник-7» ОСОБА_2, про що також свідчить підпис вказаної особи на зворотній стороні додаткової угоди про її отримання 04.09.2017.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються, а отже, вони не підлягають додатковому доказуванню в силу ст. 75 ГПК України.

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи копії протоколу засідання правління ЖБК «Автотранспортник-7» № 08/17 від 02.08.2017 встановлено, що на період відпустки голови правління кооперативу ОСОБА_1 з 07.08.2017 обов`язки голови правління покладено на головного бухгалтера ЖБК «Автотранспортник-7» - ОСОБА_2, але без права підпису документів.

За таких обставин надані сторонами докази свідчать, що додаткова угода від 30.08.2017 була підписана від імені голови правління ЖБК «Автотранспортник-7» ОСОБА_1 - головним бухгалтером ЖБК «Автотранспортник-7» ОСОБА_2 з перевищенням повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю та скріплюється печаткою.

Згідно з ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241 ЦК України). Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 910/1163/17 роз`яснив, що схвалення може відбутися, як і в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

Як встановлено судом, укладаючи спірну додаткову угоду, сторони досягли згоди щодо суми наявної у ЖБК «Автотранспортник-7» заборгованості перед ПАТ «Київенерго» в розмірі 1 992 615, 48 грн. та домовились про те, що у разі отримання фінансової допомоги за рішенням Київради ці кошти ЖБК направить на часткове врегулювання вказаного боргу.

При цьому відповідно до пункту 64 постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.98 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов`язковою до застосування всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування, особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки. За таких обставин ЖБК «Автотранспортник-7», як суб`єкт господарювання, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема при укладенні додаткової угоди.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, у розумінні ст. 76-79, 91 ГПК України, які б підтверджували незаконне використання печатки ЖБК «Автотранспортник-7» третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином відтиск печатки підприємства, наявний на додатковій угоді є свідченням участі ЖБК «Автотранспортник-7», як юридичної особи, в укладенні додаткової угоди до договору про постачання теплової енергії у гарячій воді № 260067 від 30.08.2017.

Також судом встановлено, що на виконання вказаної угоди сторони вчинили ряд юридично значимих дій, зокрема, ЖБК «Автотранспортник-7» направило ПАТ «Київенерго» лист № 7/29 від 20.07.2017, в якому кооператив підтвердив та визнав наявність заборгованості на вказану суму; сторони підписали акт взаєморозрахунків для отримання фінансової допомоги з міського бюджету; у подальшому за рахунок отриманої субсидії ЖБК «Автотранспортник-7» погасив частину заборгованості на виконання п. 2 додаткової угоди, про що свідчать наявні у справі відповідні докази.

За таких обставин визнання спірної угоди, яка була схвалена юридичною особою незалежно від повноважень представника цієї особи, визнати недійсним неможливо.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

Доводи ЖБК «Автотранспортник-7» про те, що в жодних документах, складених сторонами у спірних відносинах, відсутні посилання на додаткову угоду від 30.08.2017 і це спростовує доводи ТОВ "Київенерго-борг" про схвалення спірної угоди кооперативом, суд відхиляє та зазначає, що вказівка на додаткову угоду при вчиненні дій, направлених на виконання цієї угоди чинним законодавством не вимагається, натомість, спрямованість дій ЖБК «Автотранспортник-7» у сукупності із встановленими у справі фактичними обставинами свідчить про прийняття кооперативом додаткової угоди до виконання.

Окрім вказаного, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору з причин укладення правочину неуповноваженою особою, судом взято до уваги положення ч. 3 статті 92 ЦК України. Так, згідно з наведеною нормою орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи (у даному випадку ПАТ «Київенерго»), яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи (у даному випадку ЖБК «Автотранспортник-7»), в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України обов`язок доказування того, що ПАТ «Київенерго» було обізнане про неповноважність представника ЖБК «Автотранспортник-7» на підписання спірної угоди, покладено саме на позивача за зустрічним позовом.

У той же час ЖБК «Автотранспортник-7» не надав суду будь-яких доказів того, що укладаючи додаткову угоду від 30.08.2017, ПАТ «Київенерго» було обізнане з протоколом засідання правління ЖБК «Автотранспортник-7» № 08/17 від 02.08.2017 щодо обмеження повноважень виконуючого обов`язки голови правління кооперативу, що підтверджується питанням та відповіддю № 8, викладеними сторонами у порядку ст. 90 ГПК України (зокрема у заяві свідка - голови правління ЖБК ОСОБА_1). А враховуючи, що вказаний протокол не є загальнодоступним документом, а носить внутрішній характер діяльності кооперативу, то ПАТ «Київенерго» не могло й знати про його наявність.

За таких обставин суд вважає, що ПАТ «Київенерго», укладаючи додаткову угоду, діючи добросовісно, розумно та справедливо, як це передбачено ст. 92 ЦК України, враховуючи, що правомірність правочину презюмується (ст. 204 ЦК України) та будучи обізнаним з умовами договору, не встановило і не могло встановити відсутність повноважень у особи, яка підписала спірну угоду з боку ЖБК.

При цьому необхідно зазначити, що як під час дії спірної угоди (укладеної в 2017 році), так і під час отримання фінансової допомоги з бюджету м. Києва, у ЖБК «Автотранспортник-7» не виникало будь-яких сумнівів щодо дійсності цієї угоди, аж до поки не з`явився спір про стягнення заборгованості, що розглядається у даній справі (тобто протягом майже 6 років).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ЖБК «Автотранспортник-7» про визнання спірної додаткової угоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а в разі відмови у позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" до Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" про стягнення 992 850, 84 грн. задовольнити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" (04201, м. Київ, вул. Петра Панча, будинок 11-б, ідентифікаційний код 22894848) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, ідентифікаційний код 32826328) заборгованість в сумі 992 850 (дев`ятсот дев`яносто дві тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 84 коп. та судовий збір у сумі 14 892 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 77 коп.

У зустрічному позові Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник-7" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-борг" про визнання недійсною додаткової угоди - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини оголошено в судовому засіданні в присутності представників сторін 07 листопада 2023 року.

Повний текст рішення складений 17 листопада 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.