УХВАЛА

22 листопада 2023 року

м. Київ

cправа № 910/7234/21

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Картере В.І., Пєскова В.Г.

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023

у справі № 910/7234/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича

до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування - 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень), витрати на правову допомогу - 3587,43 грн. (три тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 43 копійки) та судовий збір - 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на користь Фізичної особи-підприємця Попова Вячеслава Євгеновича грошові кошти: страхового відшкодування -426 840,00 грн. (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень), витрати на правову допомогу- 15 312,57 грн. (п`ятнадцять тисяч триста дванадцять гривень 57 копійок) та судовий збір - 6402,60 грн. (шість тисяч чотириста дві гривні 60 копійок).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21, залишено без задоволення. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.04.2023 у справі № 910/7234/21, залишено без змін. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишено за скаржником.

19.09.2023 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у справі № 910/7234/21, в якій скаржник просить суд скасувати оскаржувані судові рішення; справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції; зупинити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у справі №910/7234/21 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" грошових коштів: страхового відшкодування - 426 840,00 грн. (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень), витрати на правову допомогу- 15 312,57 грн. (п`ятнадцять тисяч триста дванадцять гривень 57 копійок) та судовий збір - 6402,60 грн. (шість тисяч чотириста дві гривні 60 копійок) до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 05.10.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи №910/7234/21, оскільки на час постановлення ухвали у Єдиному державному реєстрі судових рішень не було оприлюднено оскаржувану постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження, повернення без розгляду касаційної скарги або залишення касаційної скарги без руху за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 до надходження до матеріалів справи №910/7234/21 до Верховного Суду.

12.10.2023 до Верховного Суду від фізичної особи підприємця Попова В.Є. надійшли додаткові пояснення по справі відповідно до яких просить суд відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія". Заперечення мотивоване тим, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Скаржником не наведено обгрунтування наявності випадків передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

До Верховного Суду з Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7234/21.

Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 повний текст якої складено 13.11.2023, (оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 17.11.2023).

Здійснивши перевірку касаційної скарги з доданими до неї матеріалами на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частини п`ятої ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У п. 1 частини першої ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі є стягнення страхового відшкодування у розмірі 526 840,00 грн., з них: 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) - з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" та 426 840,00 грн. (чотириста двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень) - з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", що є менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 135 000 грн. станом на 01.01.2021 року), (1 240 500,00 грн. станом на 01.01.2022), (1 342,000 грн. станом на 01.01.2023 ).

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що в силу зазначеної вище вимоги пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку справи з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Отже, тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" у поданій касаційній скарзі з посиланням на пункти 1,3,4 частини другої статті 287 ГПК України відзначає, що підставами касаційного оскарження судового рішення є: не врахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №363/2222/16-ц, від 22.02.2018 у справі №140/481/16-ц, від 30.01.2019 у справі №753/21303/16-ц, від 14.07.2020 у справі №525/1592/18, від 01.04.2020 у справі №754/10777/15-ц, від 11.01.2023 у справі №211/3277/20, від 02.02.2022 у справі №215/2829/16-ц від 15.08.2018 у справі № 209/3145/15-ц, від 05.08.2020 у справі №362/3680/17, від 17.02.2021 у справі № 753/11069/16 від 26.10.2022 у справі №203/2064/19, від 19.09.2018 у справі №643/4161/15, від 31.03.2021 у справі № 127/19300/17, від 10.06.2020 у справі №357/12491/18, від 14.06.2023 у справі №125/1216/20; не дослідження зібраних у справі доказів; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Крім того, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме створення єдиної та послідовної судової практики щодо застосування ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування власнику пошкодженого (знищеного) транспортного засобу різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП а також витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в частині застосування цієї статті за аналогією закону не лише страховиками, ай іншими особами, відповідальними за завдану шкоду.

Крім того, скаржник позбавлений можливості спростувати обставини встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи шляхом витребування залишків такого автомобіля.

Крім того, справа має виняткове значення для скаржника, оскільки останній є агровиробником з основним видом діяльності «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур». Фактичне припинення «зернової угоди» спричиняє неможливість отримати прибутки, таким чином в господарській діяльності скаржника пріорітетним є єфективне та раціональне використання обігових коштів. Сума стягнення в умовах воєнного стану є значною, а її неправомірне стягнення покладає на скаржника надмірний фінансовий тягар.

Розглянувши наведені міркування у контексті наявності/відсутності випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України касаційної скарги та змісту оскаржуваної постанови, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявних випадків для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Верховний Суд звертається до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі №922/6554/15, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони абстрактні і декларативні і не містять жодних доказів якісного виміру щодо наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим скаржник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у даній справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Касаційний суд вказує, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками попередніх судових інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, при цьому, доводи скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для відмови в позові.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Доводи скаржника не містять аргументованих і переконливих обґрунтувань про те, що дана справа є винятковою для відповідача, а зводяться лише до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій та до власного викладення обставин справи стороною у справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Верховним Судом аналізуючи доводи та аргументи касаційної скарги взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, та сталу судову практику щодо застосування норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у справі № 910/7234/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

На підставі викладеного та керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2023 у справі № 910/7234/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Картере В.І.

Пєсков В.Г.