ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Справа№ 910/9234/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Балясний Р.Р., Микита Я.Б.

від відповідача: Могилян Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2023, повний текст якого складено та підписано 15.08.2023

у справі №910/9234/23 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про визнання недійсним правочину та зобов`язання виконувати зобов`язання,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

12 червня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дизельний завод» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) про:

- визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від умов договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року, вчинений Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Філії «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до листа № 15/424 від 16.05.2023 року;

- зобов`язання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту» Акціонерного товариства «Українська залізниця» виконати свої зобов`язання передбачені умовами договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.05.2023 року відповідач (виконавець) надіслав на електронну адресу позивача (замовника) лист № 15/424 від 16.05.2023 року про припинення дії договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року у зв`язку із запровадженням до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Дизельний завод» персональних спеціальних економічних санкцій введених в дію Указом Президента України від 12.05.2023 року № 279/2023. Позивач вважає, що застосування персональних санкцій до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Дизельний завод» не є підставою для одностороннього припинення договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати недійсним правочин щодо односторонньої відмови від умов договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року вчинений Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Філії «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до листа № 15/424 від 16.05.2023 року та зобов`язати відповідача виконувати зобов`язання за вказаним правочином.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що: (1) застосування до особи санкції у виді блокування активів поширюється також і на дії її повіреного з належним санкційній особі майном/активами; (2) право розірвання договору в односторонньому порядку передбачено п. 8.8. договору, а тому Філія «НДКТІ» АТ «Українська залізниця» на законних підставах припинала дію договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2022 у справі №910/9234/23 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що сторонами в пункті 8.8. договору погодили можливість припинення дії договору в односторонньому порядку у разі застосування санкцій, зокрема, до фізичної особи, пов`язаної із замовником відносинами контролю, і якщо застосування таких санкцій суперечить законодавству.

Враховуючи застосування персональних спеціальних економічних санкцій до кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» ОСОБА_1., а також пов`язаність останньої з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» відносинами контролю (наявність прямого та непрямого вирішального впливу щодо юридичної особи), суд дійшов висновку, що подальше виконання умов договору № 5/349-22Н від 05.12.2022 року суперечить законодавству України, а також нівелює мету застосування санкцій, яка визначена у статті 1 Закону України «Про санкції».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю. В апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при невірному дослідженні усіх обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що:

- Указ Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 та додатки до нього не містять жодних відомостей про застосування спеціальних економічних санкцій до позивача, а тому застосовані до кінцевого бенефіціару поширюють свою дію виключно тільки на нього та ніяким чином не поширюються на законну господарську діяльність ТОВ «Дизельний завод»;

- згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб статутний капітал ТОВ «дизельний завод» поділений між гр. України ОСОБА_1 , які належить 80 % частки у статутному капіталі товариства, решта 20 % частки належить ПАТ «ЗНВКІФ «Стартап»;

- від імені ОСОБА_1 не проводяться жодні фінансові операції, вона тільки у випадках передбачених Статутом надавала свою згоду як учасник товариства на укладення договору, до таких правочинів не відноситься договір, який був укладений між сторонами та являється предметом спору;

- суд першої інстанції не дослідив та не звернув увагу на те, що у абз. 13 п. 8.8 Договору передбачено, що якщо в результаті такого застосування санкцій виконання виконавцем, повністю або частково, зобов`язань за договором стає протиправним або суперечить будь-якому законодавству в будь-якій застосованій юрисдикції;

- відповідач ані в листі, ані в у відзиві на позовну заяву не надводить жодних протиправних та негативних для нього обставин, які б могли потенційно для нього настати та призвести до порушення національного та міжнародного законодавства у разі повного або часткового виконання договору;

- згідно Указу Президента України від 12.05.2023 № 279/2023 ОСОБА_1 втратила право брати участь в управлінні товариством шляхом взяття участі у загальних зборах, тобто втратила контроль над товариством;

- суд першої інстанції не дослідив негативні наслідки для позивача у зв`язку з одностороннім припиненням дії договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9234/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження матеріалів справи №910/9234/23. Копію ухвали надіслано Господарському суду міста Києва.

Після надходження матеріалів справи та виходу головуючого судді з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 у справі №910/9234/23 та відкрито апеляційне провадження за означеною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 30.10.2023. Явку сторін визнано не обов`язковою. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі до 25.10.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 25.10.2023.

Доводи та заперечення інших учасників справи

Від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод», а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що:

- дії представника санкційної особи з активами довірителя варто вважати діями цієї санкційної особи, оскільки дії повіреного створюють, змінюють та припиняють цивільні права та обов`язки довірителя. Тож застосування до особи санкцій у виді блокування активів поширюється також і на дії повіреного з належним санкційній особі майном/активами;

- сторонами в договорі передбачено право відповідача в односторонньому порядку розірвати договір у випадку настання умов, визначених в п. 8.8 Договору;

- суд дійшов вірного висновку, що застосування персональних спеціальних економічних санкцій до кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» ОСОБА_1., а також пов`язаність останньої з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» відносинами контролю (наявність прямого та непрямого вирішального впливу щодо юридичної особи), подальше виконання умов договору № 5/349-22Н від 05.12.2022 року суперечить законодавству України, а також нівелює мету застосування санкцій, яка визначена у статті 1 Закону України «Про санкції».

Явка представників учасників справи

Представники позивача в судовому засіданні 30.10.2023 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.10.2023 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.12.2022 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Філії «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту Акціонерного товариства «Українська залізниця», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод», як замовником, було укладено договір № 5/349-22Н про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів, ДКПП 71.20.19-99.00.

Договір набирає чинності з 1 січня 2023 року і діє до 31 березня 2023 року (п. 9.8. договору).

17.05.2023 року відповідач (виконавець) надіслав на електронну адресу позивача (замовника) лист № 15/424 від 16.05.2023 року про припинення дії договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року у зв`язку із запровадженням до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Дизельний завод» ОСОБА_1. персональних спеціальних економічних санкцій введених в дію Указом Президента України від 12.05.2023 року № 279/2023.

Листом № 01-362 від 17.05.2023 року позивач повідомив відповідача, що застосування персональних санкцій до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Дизельний завод» не є підставою для одностороннього припинення договору про надання послуг з інспекторського контролю продукції та виробничих процесів № 5/349-22Н від 05.12.2022 року, у зв`язку з чим просив продовжити надання послуг за договором № 5/349-22Н від 05.12.2022 року.

На думку позивача, лист № 15/424 від 16.05.2023 року порушує встановлений законом порядок припинення правовідносин, що є підставою для визнання правочину щодо односторонньої відмови від умов договору недійсним.

Отже причиною виникнення спору стало припинення з ініціативи відповідача договору № 5/349-22Н від 05.12.2022 року у зв`язку із застосуванням до кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» ОСОБА_1. персональних спеціальних економічних санкцій.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті судового рішення

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Підстави для зміни або розірвання договору унормовані в ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в укладеному на підставі власного волевиявлення та вільного визначення умов сторонами договорі про надання послуг узгоджено таку умову (п.8.8 договору):

«Сторони гарантують повну конфіденційність з питань виконання антикорупційних умов договору, а також відсутність негативних наслідків як для сторони, що звернулась в цілому, так і для конкретних працівників/посередників сторони, що звернулась, які повідомили про факт порушень.

Замовник цим засвідчує та гарантує, що (як на момент підписання сторонами цього договору, так і на майбутнє (на період чинності та виконання договору): (а) до замовника та його посадових осіб не застосовані санкції Ради безпеки ООН, Відділу контролю за іноземними активами Державного казначейства США, Департаменту торгівлі Бюро промисловості та безпеки США, Державного департаменту США, Європейського Союзу, Швейцарії, України, Великобританії, Канади, Австралії, Японії та будь-якої іншої держави чи організації, рішення та акти які є юридично обов`язковими (далі - «санкції»); (б) замовник не співпрацює (прямо чи опосередковано) та не пов`язаний відносинами контролю з особами, до яких застосовані санкції; (в) замовник підтверджує: - відсутність (безпосередніх чи опосередкованих) відносин контролю та учасників/акціонерів, бенефіціарів, які (безпосередньо чи опосередковано) володіють корпоративними правами у розмірі 10% і більше відсотків статутного капіталу замовника, які зареєстровані/є резидентами російської федерації та республіки білорусь; - відсутність обмежень щодо співпраці (у тому числі, укладення договорів, проведення розрахунків тощо) із замовником, його пов`язаними особами, учасниками/акціонерами, бенефеціарами, або - наявність належних дозвільних документів, які надають право, дозвіл на співпрацю із замовником (у тому числі, шляхом укладення договорів, проведення розрахунків тощо із замовником), незважаючи на існуючі обмеження, заборони, санкції тощо. Всі ризики, збитки та відповідальність, пов`язані з порушенням обмежень, заборон, санкцій, у тому числі, у зв`язку з наявністю у корпоративній структурі замовника (серед безпосередніх чи опосередкованих акціонерів/учасників, бенефіціарів, а також осіб, пов`язаних відносинами контролю із замовником, які зареєстровані/ є резидентами російської федерації та республіки білорусь), правомірністю вищезазначеного підтвердження та належністю дозвільних документів, а також співпрацею виконавця із замовником (у розумінні даного розділу), несе замовник; (г) замовник не проводить та не приймає участь у будь-яких відносинах, пов`язаних з реалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення.

У разі застосування санкцій до замовника або до фізичної чи юридичної особи (осіб), пов`язаної (пов`язаних) із замовником відносинами контролю, або у випадку (прямої чи опосередкованої) співпраці замовника (або фізичної чи юридичної особи (осіб) , пов`язаної (пов`язаних) із замовником відносинами контролю) з особою, до якої застосовані санкції, замовник зобов`язується негайно (протягом одного робочого дня) повідомити про це іншу сторону шляхом надіслання повідомлення на електронну адресу:

Якщо в результаті такого застосування санкцій виконання виконавцем, повністю або частково, зобов`язань за договором стає протиправним або суперечить будь-якому законодавству в будь-якій застосованій юрисдикції, виконавець має право негайно припинити дію договору, про що повідомляє замовника шляхом надіслання повідомлення на електронну адресу. У такому випадку договір вважається припиненим на наступний день після направлення повідомлення про припинення договору. Крім того, замовник зобов`язується відшкодувати виконавцю всі збитки, завдані у зв`язку із вищезазначеним застосуванням санкцій до замовника або до фізичної чи юридичної особи (осіб), пов`язаної (пов`язаних) із замовником відносинами контролю або застосуванням санкцій до фізичної чи юридичної особи (осіб), із якою співпрацює замовник (або пов`язана (пов`язані) з ним фізична особа (особи) чи юридична особа (особи). У разі змін в керівних та виконавчих органах, замовник зобов`язується надати відповідну інформацію виконавцю протягом (5) п`яти робочих днів з дати внесення таких змін, якщо такі зміни суперечать запевненням та гарантіям і можуть привести до невиконання зобов`язань замовника за вищенаведеними пунктами.

Виходячи із буквального тлумачення означених умов договору, місцевий господарський суд дійшов неспростованих доводами апеляційної скарги висновків, що сторонами на підставі положень статей 6, 627, 628 ЦК України у пункті 8.8. договору погодили можливість припинення дії договору в односторонньому порядку у разі застосування санкцій, зокрема, до фізичної особи, пов`язаної із замовником відносинами контролю, і якщо у випадку застосування цих санкцій виконання договору виконавцем стає протиправним або суперечить будь-якому законодавству в будь-якій застосованій юрисдикції.

Так, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» є ОСОБА_1 з відсотком частки статутного капіталу - 80%. Крім того, ОСОБА_1 володіє правом голосу з відсотком - 20%.

Поняття кінцевого бенефіціарного власника визначено в пункті 30 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», за якою таким власник це будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.

Кінцевим бенефіціарним власником є: для юридичних осіб - будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння); для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння); для інших подібних правових утворень - особа, яка має статус, еквівалентний або аналогічний особам, зазначеним для трастів.

Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.

Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.

При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.

Істотна участь - пряме або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами часткою у розмірі 10 і більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи (п. 29 ч. 1 ст. 1 названого Закону).

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка здійснює вирішальний прямий та непрямий вплив (контроль) на діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод», як учасник із часткою у статутному капіталі товариства у розмірі не менше 25 відсотків. Тобто, ОСОБА_1 безпосередньо пов`язана із Товариством з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» відносинами контролю.

Доводи апеляційної скарги про те, що від імені ОСОБА_1 не проводяться жодні фінансові операції, а вона тільки у випадках передбачених Статутом надавала свою згоду як учасник товариства на укладення значних правочинів, не спростовує того, що зазначена особа в статусі кінцевого бенефіціарного власника товариства, має юридичну та фактичну можливість здійснювати вплив на діяльність ТОВ «Дизельний завод» через володіння корпоративними правами з часткою в статутному капіталі 80 % (прямий влив) та, відповідно, має можливість надавати обов`язкові для виконання вказівки директору, зокрема, про основні напрямки діяльності цієї юридичної особи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що інша частина частки у статутному капіталі товариства позивача в розмірі 20 % належить ПАТ «ЗНВКІФ «Стартап» (на що вказує апелянт), кінцевим бенефіціарним власником якого згідно відомостей реєстру також є ОСОБА_1 .

За змістом пункту 9 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в ЄДР містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: інформація про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника її засновника, якщо засновник - юридична особа.

Згідно з частинами двадцять другою та двадцять третьою статті 17 вказаного Закону України юридичні особи зобов`язані підтримувати інформацію про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності в актуальному стані, оновлювати її та повідомляти державного реєстратора про зміни протягом 30 робочих днів з дня їх виникнення, та подавати державному реєстратору документи, що підтверджують ці зміни. Якщо зміни у структурі власності та інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи відсутні, юридичні особи зобов`язані повідомляти державного реєстратора про відсутність таких змін при проведенні державної реєстрації будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі. У разі виявлення юридичною особою неповноти або неточностей чи помилок у раніше наданій державному реєстратору інформації про кінцевого бенефіціарного власника та структуру власності юридична особа не пізніше трьох робочих днів з дня їх виявлення повторно направляє відкориговані відомості в порядку, передбаченому цим Законом.

Стаття 17-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачає, що для підтвердження відомостей про кінцевого бенефіціарного власника щорічно, починаючи з наступного року з дати державної реєстрації юридичної особи, протягом 14 календарних днів подаються, зокрема, такі документи: заява про підтвердження відомостей про кінцевого бенефіціарного власника; структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства.

Отже на позивача як юридичну особу Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо кінцевого бенефіціарного власника, які відповідно до статті 10 названого Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Указом Президента України від 12.05.2023 року № 279/2023 (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/279/2023#Text) введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року "Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)". Вказаним рішенням застосовано до ОСОБА_1 персональні спеціальні економічні санкції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

У частині першій статті 3 Закону України «Про санкції» передбачено, що підставами для застосування санкцій є: 1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод; 2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об`єднаних Націй; 3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу; 4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об`єднаних Націй.

Рішенням Ради Національної безпеки України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», застосовано до ОСОБА_1 строком на 10 років, зокрема, такі санкції: 1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; 2) обмеження торговельних операцій (повне припинення); 3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 4) запобігання виведенню капіталів за межі України; 5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона); 9) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 10) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення; 11) заборона на набуття у власність земельних ділянок.

Твердження апелянта про те, що застосовані до кінцевого бенефіціарного власника спеціальні економічні санкції стосуються лише ОСОБА_1 та не поширюють свою дію на позивача не можуть бути прийняті як обґрунтована підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки умовами укладеного між сторонами договору визначено виникнення у виконавця права на односторонню відмову від правочину, зокрема, через сам факт застосування до особи пов`язаної відносинами контролю санкцій.

В контексті зазначеного підлягають відхиленню і необґрунтовані доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 втратила контроль над товариством з прийняттям Президентом України відповідного наказу, так як наведене є наслідком, що не підлягає врахуванню в розумінні змісту п. 8.8 Договору.

Відносно посилань апелянта на недослідження судом наявності обставин які б свідчили про те, що виконання договору виконавцем із застосуванням зазначених санкцій стає протиправним або суперечить будь-якому законодавству колегія зазначає, що з урахуванням впровадження санкцій щодо особи, яка пов`язана з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дизельний завод» відносинами контролю, суд вірно виснував, що подальше виконання умов договору № 5/349-22Н від 05.12.2022 року суперечить законодавству України, а також нівелює мету застосування санкцій, яка визначена у статті 1 Закону України «Про санкції».

При цьому, апеляційна інстанція вважає за необхідне додатково зауважити, що подальше прийняття згідно умов названого договору інспекційним контролем відповідача рішень про придатність залізничної продукції до використання, що була виготовлена позивачем за управлінських рішень підсанкційної особи безпосередньо може впливати на національні інтереси та безпеку держави, що в умовах військової агресії проти територіальної цілісності України набуває пріоритетного значення в усіх сферах життєдіяльності суспільства та функціонування країни. Тоді як, відповідач не наділений повноваженнями з перевірки контрагентів позивача, яким за результатами інспекції буде поставлена означена залізнична продукція.

Також суд звертає увагу на те, що можливі збитки, які настануть у позивача в результаті односторонньої відмови відповідача від правочину в порядку п. 8.8 договору сторонами узгоджено їх покладення на замовника, а отже посилання апеляційної скарги в цій частині відхиляються.

Відтак, висновки місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з виникненням у відповідача права на односторонню відмову від правочину згідно п. 8.8. договору засновані на нормах чинного законодавства та відповідають встановленим обставинам у цій справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що викладені в апеляційні скарзі доводи не підтвердилися, висновків суду попередньої інстанції не спростовують, а тому задоволенню вона не підлягає.

Оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, відсутні.

Судові витрати

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2023 у справі № 910/9234/23 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 20.11.2023.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

С.І. Буравльов