ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2023 р.м. Одеса Справа № 923/17/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Крутькової В.О., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом першого заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонської міської ради (, 73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 37)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний регіон" (, 73000, м. Херсон, проспект Сенявіна, буд. 27)

про розірвання договору оренди, витребування нерухомого майна

за участю представників:

від прокуратури- Крайнікова І.А.

відпозивача- Остапенко О.І.

від відповідача Ковальова Н.М.

04.01.2022 перший заступник керівника Херсонської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом в інтересах держави в особі позивача -Херсонської міської ради до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний регіон" про розірвання договору оренди № 172-23-065 від 26.12.2003 оренди комунального майна, витребування у відповідача вбудованих приміщень підвалу загальною площею 184,3 м.кв.

Ухвалою від 19.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17.02.2022. В засіданні 17.02.2022 судом оголошено перерву до 17.03.2022.

Однак, справу не було розглянуто через введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану та окупацію м. Херсона.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 11/0/9-22 від 18.03.2022 змінено територіальну підсудність справ Господарського суду Херсонської області на Господарський суд Одеської області.

Після деокупації міста Херсон справа передана на розгляд судді Господарського суду Одеської області Литвиновій В.В. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023.

Згідно з ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи та надання можливості висловити їм актуальну позицію щодо позовних вимог, суд дійшов висновку прийняти справу до свого провадження та розпочати розгляд справи спочатку. Підготовче засідання суд призначив ухвалою від 16.06.2023 на 23.08.2023 з урахуванням перебування судді у відпустці з 03.07.2023 по 11.08.2023, а також ухвалив розглянути справу впродовж розумного строку.

17.07.2023 від представника позивача надійшла заява про надання доступу до електронної справи, яка судом задоволена.

Відповідач отримав ухвалу суду 05.07.2023 відповідно до поштового повідомлення.

Представник відповідача - адвокат Ковальова Н.М. подала 26.07.2023 до суду клопотання про надання доступу до електронної справи, яке судом задоволено.

Ухвалою від 23.08.2023 розгляд справи відкладено за клопотання відповідача.

В підготовче судове засідання 13.09.2023 ні позивач ні відповідач не прибули. Херсонська міська рада 13.09.2023 подала клопотання про відкладення судового засідання, оскільки у цей же час розглядається в Господарському суді Одеської області справа №923/1281/21.

Ухвалою від 13.09.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 11.10.2023, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

11.10.2023 Херсонська міська рада подала Клопотання про відкладення судового засідання (т.2 а.с.84).

11.10.2023 відповідачем через систему електронний суд подано Клопотання про поновлення та продовження процесуального строку для долучення доказів до справи, в якому просить поновити та продовжити процесуальні строки для долучення доказів (т.2 а.с.27-83).

Відповідач 24.01.2022 отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 19.01.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.171). Відповідач не надав суду відзиву ні під час розгляду справи Господарським судом Херсонської області, тобто до 08.02.2022, ні під час розгляду справи Господарським судом Одеської області. В матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення відповідача до суду про те, що доказ не може бути поданий у встановлений законом строк. Оскільки відповідачем не обгрунтовано поважності причин пропуску строку для подання доказів, суд залишив клопотання відповідача без розгляду (ухвала суду від11.10.2022 т.2 а.с.109).

11.10.2023 суд задовольнив клопотання позивача та відклав розгляд справи по суті на 01.11.2023.

31.10.2023 через систему електронний суд відповідачем подано Клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження (т.2 а.с.113-119). Ухвалою від 01.11.2023 суд залишив вищевказане клопотання відповідача без розгляду, оскільки ним не доведено поважності причин, які не дозволили подати докази у встановлений строк.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 01.11.2023 було оголошено перерву до 15.11.2023, оскільки відповідач (в режимі відеоконференції) знаходився в Херсоні і було оголошено повітряну тривогу в м.Херсон.

09.11.2023 позивач подав через систему електронний суд Клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та долучення до матеріалів справи доказів: акт від 17.12.2019 р. про списання багатоквартирного будинку, що розташований в м.Херсон, проспект Текстильників, 3; рішення Херсонської міської ради від 21.12.2018 №1806 «Про списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства міської ради», рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17.12.2019 №488 «Про погодження актів щодо списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та внесення доповнень до рішень виконавчого комітету міської ради від 16.07.2019 №290 та від 15.10.2019 №372.

Позивач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 24.01.2022 (т.1 а.с.170).

Згідно приписів ч.4 ст.80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджуюь, що особа здійснила всі залежні від нех дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст.207 ГПК України у разі наявності заяв чи клопотання, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Позивач під час підготовчого провадження не надав суду ні під час розгляду справи Господарським судом Херсонської області, ні під час розгляду справи Господарським судом Одеської області клопотання про залучення доказів. В матеріалах справи відсутнє письмове повідомлення позивача до суду про те, що доказ не може бути поданий у встановлений законом строк. Оскільки позивачем не обгрунтовано поважності причин пропуску строку для подання доказів, суд залишив клопотання позивача без розгляду.

Прокурор наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові.

Позивач під час розгляду справи по суті заявив, що не підтримує позовні вимоги. Посилається на Рішення Херсонської міської ради від 21.12.2018 №1806 «Про списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства міської ради», рішення виконавчого комітету міської ради від 17.12.2019 №488 «Про погодження актів щодо списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та внесення доповнень до рішень виконавчого комітету міської ради від 16.07.2019 №290 та від 15.10.2019 №372. На думку позивача багатоквартирний будинок в м.Херсоні просп. Текстильників, 3, що відносився до комунальної власності, після набрання чинності Закону №417-УШ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», став власністю співвласників цього багатоквартирного будинку.

Згідно приписів ч.4 ст.55 ГПК України, - якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на Рішення Херсонської міської ради від 21.12.2018 №1806 «Про списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства міської ради», рішення виконавчого комітету міської ради від 17.12.2019 №488 «Про погодження актів щодо списання багатоквартирних будинків з балансу департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та внесення доповнень до рішень виконавчого комітету міської ради від 16.07.2019 №290 та від 15.10.2019 №372, АКТ про списання багатоквартирного будинку з балансу від 17.12.2019 та стверджує, що орендоване майно, не є комунальною власністю, а прокурор безпідставно звернувся з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази ,заслухавши представників, які прибули в судове засідання, суд

встановив:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. З ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020.

Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У даній справі керівник Херсонської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Херсонської міської ради із вимогою до ТОВ «Південний регіон» про витребування комунального майна, оскільки Херсонська міська рада не вживала необхідних та належних заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.12.2003 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонської області укладено з відповідачем - ТОВ «Південний регіон» договір № 172-23-065 оренди державного майна - вбудованих приміщень підвалу, загальною площею 184,3 м. кв., розташованих в будівлі за адресою: м. Херсон, проспект

Текстильників, 3, що не увійшла до статутного фонду ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», але перебувала на його балансі. Між сторонами 26.12.2003 року складено акт приймання - передачі державного майна.

На виконання вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», № 147/98-ВР від 03.03.1998 року, Херсонською міською радою ухвалено рішення № 490 від 06.07.2007 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста 15 житлових будинків з вбудованими та прибудованими приміщеннями, прилеглими прибудинковими територіями та інженерними спорудами на них, із зовнішніми тепловими та водопровідно-каналізаційним мережами і вводами, що перебувають у власності ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат», прийнято у комунальну власність житловий будинок по проспекту Текстильників, 3, в якому знаходиться об`єкт оренди.

У зв`язку з прийняттям нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади міста Херсон відбулася зміна орендодавця з регіонального відділення Фонду державного майна України на Херсонську міську раду, в особі уповноваженого органу - Управління комунальної власності.

Так, 29.10.2007 року між ТОВ «Південний регіон» та Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради укладено додаткову угоду № 5 до договору від 26.12.2003 р., відповідно до якої внесені зміни в пункти 1 (Орендодавець) та 3.1 (орендна плата) договору оренди. У відповідності до п. 10.5 (зі змінами додатковою угодою № 1 від 14.01.2005 року) встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Всі інші умови договору залишено без змін.

Виконання умов договору відповідачем підтверджується внесенням орендної плати за користування нежитловим приміщенням, що було предметом дослідження у справі № 923/82/19 за позовом ТОВ «Південний регіон» м. Херсон до Управління комунальної власності Херсонської міської ради (далі - УКВ ХМР) про визнання права власності.

ТОВ «Південний регіон» () здійснював платежі на виконання умов договору оренди № 172-23-065 від 26.12.2003 р. з додатковими угодами від 14.01.2005, 01.10.2005, 26.12.2005, 30.01.2007, 29.10.2007, 29.10.2007 та від 10.03.2011 року.

За період з 29.10.2007 (Додаткова угода №5 до договору № 172-23-065 від 26.12.03 ) і до серпня 2018 року включно ТОВ «Південний регіон» сплачував кошти за оренду майна.

За результатами розгляду позову ТОВ «Південний регіон», рішенням Господарського суду Херсонської області від 06.06.2019, (справа №923/82/19) відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Південний регіон» до УКВ ХМР про визнання права власності на вбудовані приміщення підвалу, загальною площею 184,3 м. кв., розташовані за адресою: м. Херсон, проспект Текстильників, 3.

Суд, розглядаючи позов ТОВ «Південний регіон» прийшов до висновку, що майно, яке є предметом спору, позивач отримав на підставі правочину щодо передачі майна в оренду і він не є підставою для набуття права власності. З урахуванням викладеного, рішенням суду відмовлено у задоволенні вимог товариства. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 залишено без змін рішення місцевого суду. Аналогічне рішення прийнято і Верховним Судом України 10.02.2020 р. Судом було констатовано факт належності спірного майна до комунальної власності територіальної громади міста Херсон.

В рішенні Господарського суду Херсонської області від 06.06.2019 №923/82/19, яке набрало законної сили, судом встановлено, що Листом від 06.11.2018 № 2041-17 Управління комунальної власності Херсонської міської ради повідомило орендаря про те, що договірні відносини між сторонами відсутні, а право власності на майно не оформлено, у зв`язку з чим повернуто на рахунки відповідача кошти в сумі 149790 грн.

За інформацією, отриманою з Управління Державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонської області від 11.06.2020 (т.1 а.с.75, 76) вбачається, що платіжним дорученням № 3 від 17.01.2019 року перераховано 149790,0 грн. з рахунку № 6900 на користь ТОВ «Південний регіон» на рахунок № 2 з призначенням платежу «Повернення помилково перерахованих коштів згідно заяви Вх. Від 17.01.2019 № 84-17».

Листом № 8-5758-11/12 від 20.07.2020 (т.1 а.с.94-96) позивач повідомив прокурора про неможливість реєстрації права комунальної власності на приміщенні підвалу площею 184 кв.м. без проведення технічної інвентаризації приміщень з метою виготовлення технічного паспорту на них. З цією метою комісією спеціалістів управління комунальної власності Херсонської міської ради 02.06.2020 здійснено вихід, але доступ до спірних приміщень можливий лише через приміщення, що перебувають у приватній власності відповідача (т.1, а.с.98). Листом від 15.06.2020 повідомлено відповідача про необхідність надання доступу (т.1 а.с.104).

З Єдиного державного реєстр судових рішень прокурором встановлено, що у вересні 2020 року Управління комунальної власності Херсонської міської ради звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до ТОВ «Південний регіон» про стягнення заборгованості за договором оренди № 172-23-065 від 26.12.2003 в сумі 233387,36 грн. Рішенням суду від 20.05.2021 року у справі № 923/898/20 позов задоволено частково, стягнуто заборгованість за договором в сумі 83597,36 грн. за період з серпня 2018 року і по 31.08.2020. У задоволенні вимоги про стягнення 149 тис грн., відмовлено.

Листом від 18.02.2021 № 8-1393 -11/26 Херсонський міський голова повідомив, що відповідачем неодноразово відмовлено у доступі спеціалістів виконавчих органів до приміщень. Наголошено, що у разі наступної відмови вже буде вирішено питання про звернення до суду з відповідним позовом. До відповіді прокурору додано копії листів на адресу керівника ТОВ «Південний регіон» Могилевцева Є. від 15.06.2020 за вих. № 1155-17 та від за вих. № 247-17/1.

Моніторингом сайту «Судова влада України» прокурором з`ясовано, що ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17.11.2021 року відкрито провадження у справі № 923/1500/21 за позовом Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради до ТОВ «Південний регіон» про стягнення заборгованості в сумі 149790 грн (тобто тієї суми, яку Управління комунальної власності Херсонської міської ради повернуло на рахунки відповідача вважаючи, що вони помилково сплачені). Як встановлено судом відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15.02.2022 провадження у справі № 923/1500/21 закрито за відсутністю предмету спору, оскільки заборгованість сплачена.

Прокурор просить суд розірвати договір від 26.12.2003 оренди вбудованих приміщень підвалу, загальною площею 184,3 м. кв., розташованих за адресою м. Херсон пр. Текстильників 3, посилаючись на те, що відповідач не сплачував орендну плату з серпня 2018 року, а відповідно до п. 10.8 договору передбачено, що договір може бути розірвано якщо не здійснюється оплата на протязі трьох місяців.

Суд враховує, що відповідно до п. 10.1 договору оренди договір діє з 26 грудня 2003 до 31 грудня 2004, а згідно з п. 10.5 договору в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Додатковою угодою № 3 від 26.12.2005 внесено зміни до договору оренди, а саме п. 10.1 договору викладено в такій редакції» строк договору визначається в одинадцять місяців. Цей договір діє з 26 грудня 2005 р. до 25 листопада 2006року»

З огляду на викладене, прокурор вважає, що оскільки відсутні заяви жодної із сторін про припинення договору після закінчення його строку протягом 1 місяця, то він вважається пролонгованим і станом на день звернення до суду 04.01.2022.

Але суд виходить з наступного.

03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ, у пункті 1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

Водночас згідно з пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 з дня введення в дію цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, а відтак саме з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком окремих норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

За загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (частина перша статті 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений цим Законом.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 19.07.2022 у справі №924/852/21 та від 09.11.2021 у справі №908/2637/20.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що, як зазначалося вище, строк дії укладеного між сторонами договору оренди продовжувався до 25.09.2020, тобто останній не закінчився 01.07.2020, тому правовідносини щодо його подальшої пролонгації регламентовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством (частина друга статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019).

В силу частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

За умовами абзацу 2 частини четвертої, частини п`ятої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

Частиною сьомою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 передбачено, що договори, що продовжуються відповідно до частини другої цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду. Орендна плата за договором, який може бути продовжений відповідно до частини другої цієї статті, встановлюється одним із таких способів: на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується, якщо такий договір було укладено на аукціоні або конкурсі; на підставі застосування чинної на момент продовження договору орендної ставки до ринкової вартості об`єкта оренди, оцінка якого має бути здійснена на замовлення орендаря в порядку, визначеному цим Законом та Методикою розрахунку орендної плати, крім випадків, коли розмір такої орендної плати є нижчим за розмір орендної плати договору, що продовжується. У такому разі орендна плата встановлюється на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується.

У частині восьмій статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 визначено, що орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт. Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.

Докази своєчасного звернення відповідача до позивача з відповідною заявою щодо продовження договору оренди № 172-23-065 від 26.12.2003 у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, договір оренди № 172-23-065 від 26.12.2003 припинився 25.09.2020 у зв`язку зі спливом строку, на який він був укладений (з урахуванням минулих пролонгацій).

Проте, з позовною заявою про розірвання договору прокурор звернувся 04.01.2022, тобто після закінчення строку дії цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1 і 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 910/16750/18.

Так, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 2.4 договору оренди у разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю аналогічно порядку встановленому при передачі майна орендарю за цим договором. Майно вважається повернутим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Матеріали справи не містять акту приймання-передачі, яким би відповідач повернув орендоване майно у зв`язку із припиненням (закінченням строку) договору оренди № 172-23-063.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Прокурор зауважив, що під час розгляду справи № 923/898/20 відповідач не заперечував, що він продовжує користуватись орендованим приміщенням, про що зазначено і в судових рішеннях у цій справі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Статтею 206 ГК України визначено, що господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу, якою передбачено, що у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Так, з листа Херсонської міської ради від 04.08.2021 вих. № 8-7723-11/26 вбачається, що 24.02.2021 за вих. № 347-17 Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради повідомлено відповідача про закінчення дії договору оренди від 26.12.2003 року № 172-23-06526 в силу дії Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Разом із тим, до теперішнього часу відповідач, в порушення п. 2.4 Договору, у відповідності до якого «у разі припинення дії договору майно повертається Орендарем Балансоутримувачу та Орендодавцеві шляхом підписання між сторонами акту прийому - передачі» заходи до повернення орендованого майна не вжив, нерухоме майно не повернув та продовжує ним користуватися.

Суд звертає увагу сторін, що у даній справі розглядалось питання розірвання договору оренди та повернення комунального майна приміщень підвалу загальною площею 184,3 кв.м. вартістю 2,7 млн.грн. з оренди як похідної вимоги.

В матеріалах справи відсутні докази зміни форми власності орендованого комунального майна та її реєстрації у передбачений законом спосіб.

Суд констатує, що, оскільки Договір оренди припинив свою дію, - відсутні правові підстави утримання відповідачем (знаходження у відповідача) орендованого комунального майна, яке відповідач не повернув за актом приймання-передачі орендодавцю.

Судом не досліджувалось питання Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №301. Згідно з п. 1 Порядку, цей Порядок визначає механізм списання з балансу міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними підприємствами та органами місцевого самоврядування багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності.

На думку суду, до предмету доказування у даній справі не входить дослідження Рішення Херсонської міської ради від 21.12.2018 №1806, відповідно до п.2.1. якого, у разі, коли у списаному з балансу багатоквартирному будинку буде встановлено наявність нежитлових приміщень, які не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на які не зареєстроване, то перелік приміщень подати до управління комунальної власності міської ради для подальшої підготовки ним відповідного проекту рішення міської ради про прийняття та передачу приміщень на баланс балансоутримувача та здійснення управлінням комунальної власності міської ради реєстрації на ці приміщення права власності в установленому законом порядку.

Про свій намір звернутися з даним позовом прокурор повідомив позивача в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 17 грудня 2021 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про витребування орендованого майна підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний регіон» (, м .Херсон пр. Сенявіна 27) вбудовані приміщення підвалу загальною площею 184,3 м. кв., вартістю 2,7 млн. грн. розташовані за адресою: м. Херсон, проспект Текстильників, 3.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний регіон» (, м .Херсон пр. Сенявіна 27) на користь Херсонської обласної прокуратури (код 04851120, м. Херсон вул. Михайлівська 33) 2481 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 листопада 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова