ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. Справа№ 910/9654/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 (повний текст складено 30.06.2023)

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про забезпечення позову

у справі № 910/9654/23 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудс Делівері",

2. ОСОБА_1

про стягнення 2 341 084,59 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) одночасно з поданням позовної заяви звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), на наступні транспортні засоби: OPEL, модель VIVARO 2013 р. в., дата реєстрації 24.11.2017, об`єм (потужність) двигуна см3 1995 , та SMART, модель FORTWO ELECTRIC 2014 р. в., дата реєстрації 11.02.2020.

В обґрунтування поданої заяви Банк зазначає, що відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання - не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість. У банку відсутні підстави вважати, що відповідачі припинять недобросовісні дії у виконанні обов`язків перед кредитором.

З витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів Банку стало відомо, що у власності ОСОБА_1 перебувають транспортні засоби: OPEL, модель VIVARO 2013 р. в., дата державної реєстрації 24.11.2017, об`єм (потужність) двигуна, см3 1995; SMART, модель FORTWO ELECTRIC 2014 р .в., дата державної реєстрації 11.02.2020.

На думку позивача, відчуження зазначеного вище майна на користь третіх осіб до моменту відкриття виконавчого провадження може унеможливити виконання рішення суду у цій справі; з урахуванням ухилення відповідачів від свого обов`язку щодо задоволення вимог кредитора існує реальний ризик ускладнення виконання рішення суду.

Позивач відзначає, що просить забезпечити позов шляхом накладення арешту, який полягає у забороні відповідачу-2 здійснювати відчуження відповідного майна. Після накладення арешту на майно ОСОБА_1 не буде обмежений у вільному та безперешкодному володінні та користуванні зазначеним майном, що унеможливлює завдання йому будь-яких збитків.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у задоволенні заяви Банку про забезпечення позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2023, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити заяву АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову.

На думку скаржника, суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи; визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи; зробив висновки, які не відповідають обставинам справи; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

24.10.2023 Банк з клопотанням / заявою з метою можливості подальшого розгляду поданої ним апеляційної скарги та встановлення предмету спору, в межах якого позивач просив суд першої інстанції накласти арешт на майно ОСОБА_1 , зокрема на його транспортні засоби, надало копію позовної заяви з додатками, які містяться в матеріалах справи №910/9654/23.

Додатками до цієї заяви крім копії позовної заяви з копією кредитного договору Банк надав також дані щодо транспортних засобів, які належать ОСОБА_1 .

07.11.2023 Банк звернувся з клопотанням про долучення документів та надання додаткових пояснень з приводу доводів апеляційної скарги, з яким надав договір поруки, укладений з ОСОБА_1 , та додаткову угоду до нього, а також додатково наголосив, що обраний Банком спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить поручителю, є співмірним із заявленими позовними вимогами про солідарне стягнення боргу з боржника за кредитним договором та поручителя.

Позиції учасників справи.

Від відповідачів відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали по справі №910/9654/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Банку на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №910/9654/23.

28.08.2023 матеріали справи №910/9654/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у справі №910/9654/23 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 поновлено Банку пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у справі №910/9654/23. Розгляд справи призначено на 09.10.2023.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2023 справа №910/9654/23 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 прийнято апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у справі №910/9654/23 до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 та від 25.10.2023 судове засідання відкладалось на 25.10.2023 та на 08.11.2023 відповідно.

07.11.2023 Банк звернувся з клопотанням, у якому зазначив, що його представник, який бере участь в розгляді цієї справи, зайнятий в інших судових процесах в Київському апеляційному суді у справі №761/43146/21 та Господарському суді Київської області у справі №911/2433/23 та просив у випадку неявки представника розглянути скаргу без його участі; у випадку, якщо будуть наявні питання до апелянта, які потребують роз`яснень, просив відкласти розгляд апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідачі, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Повний текст постанови підписаний 20.11.2023 - після закінчення відрядження колегії у складі суддів Євсікова О.О., Алданової С.О., Корсака В.А., пов`язаного з підвищенням кваліфікації з 13.11.2023 по 17.11.2023 (наказ в. о. голови Північного апеляційного господарського суду від 8.11.2023 № 44-ін).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Щодо наданих з клопотанням / заявою даних щодо транспортних засобів, які належать ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

У разі подання учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Апеляційний суд зазначає, що заява про забезпечення позову була подана Банком одночасно з поданням позовної заяви і у переліку додатків як до позовної заяви, так і до заяви, що розглядається, відсутній такий доказ як дані щодо транспортних засобів, які належать ОСОБА_1 ; із заявою про забезпечення позову Банк надав лише витяги з Єдиного державного реєстру Міністерства юстиції внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 26.05.2023, обсяг відомостей у якому значно відрізняється від зазначеного у документі, іменованому Банком як «дані щодо транспортних засобів, які належать Відповідачу 2».

Крім того, вказана інформація була сформована 24.10.2023, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали та після звернення АТ КБ «Приватбанк» з апеляційною скаргою.

Така обставина як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, від 11.09.2019 по справі № 922/393/18; від 21.01.2021 у справі № 908/3359/19).

Окрім того, слід враховувати, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 ГПК України нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, мають бути зазначені в апеляційній скарзі. Можливість подання нових доказів після відкриття апеляційного провадження і призначення справи до розгляду в Кодексі взагалі не передбачена. У такому разі застосовується загальне правило, що визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Зазначені обставини виключать можливість прийняття таких доказів апеляційним судом.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути солідарно з ТОВ «Фудс Делівері» та ОСОБА_1 2 341 084,59 грн, з яких 2 172 751,11 грн заборгованості з прострочення кредиту та 168 333,48 грн простроченої заборгованості зі сплати відсотків.

Одночасно з поданням позовної заяви Банк звернувся із заявою про забезпечення позову, зміст та вимоги якої наведені вище за текстом цієї постанови.

Суд встановив, що до поданої заяви Банк долучив два витяги станом на 26.05.2023 щодо автомобілів, на які він просив накласти арешт.

Вказані витяги містять інформацію щодо власника автомобілів ( ОСОБА_1 ), назви (Opel Vivaro та Smart Fortwo electric), рік випуску та дату державної реєстрації автомобілів; щодо автомобіля Opel Vivaro також зазначено об`єм (потужність) двигуна.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Також за ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу / іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зазначає, що позбавлений можливості перевірити співмірність заходів забезпечення позову, про які просить позивач, із заявленими позивачем вимогами, оскільки вартість автомобілів, про накладення арешту на які просить позивач, у заяві не визначена.

Крім того, арешт може бути накладено на конкретно визначені автомобілі, щодо яких вказано чіткі ідентифікуючі ознаки, зокрема, № державної реєстрації (буквено-цифрова комбінація номерних знаків), марку, модель, рік випуску, а також ідентифікаційні номери їх складових частин (зокрема, VIN-код), тобто ознаки, які обов`язково зазначаються в реєстраційних документах на автомобіль і відповідних облікових базах. Однак у поданій Банком заяві такі відомості відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заява Банку про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Разом з тим, місцевий суд у спірній ухвалі зазначив, що оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Такий висновок місцевого суду не відповідає ані змісту, ані прохальній частині позовної заяви, яку сам суд процитував на початку описової частини ухвали. Тому, з урахуванням наведених вище висновок, мотивувальна частина спірної ухвали потребує виправлення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що за наведених у цій постанові підстав остаточний висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Банку про забезпечення позову є правильним і підстав для його скасування не вбачається, однак мотивувальна частина ухвали місцевого суду має бути змінена та викладена в редакції цієї постанови; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у справі № 910/9654/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у справі №910/9654/23 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. В решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2023 у справі №910/9654/23 залишити без змін.

4. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

5. Справу №910/9654/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.11.2023.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак