ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. ОдесаСправа № 916/4153/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Приватного підприємства «Локо», м. Київ Смірнов А.А., на підставі ордера;

від Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства «Локо», м. Київ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року про відмову у відкритті провадження, м. Одеса, суддя першої інстанції Нікітенко С.В.

у справі №916/4153/23

за позовом: Приватного підприємства «Локо», м. Київ

до відповідача: Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка

про стягнення 99 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 767 587 грн. 47 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У вересні 2023 року Приватне підприємство «Локо», м. Київ звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 99 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 767 587 грн. 47 коп., а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору від 03.12.2021 року №4, який за своєю правовою природою є зовнішньоекономічним договором поставки товару, постачальником не виконано своїх зобов`язань за вказаним вище правочином, та не поставлено сонячні панелі покупцю, яким, на виконання своїх господарських зобов`язань, здійснено на рахунок Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка попередню оплату за контрактом у розмірі 99500 дол. США, які на час подання позивачем позову останньому не повернуті відповідачем, що і стало предметом відповідного позову.

Ухвалою від 26.09.2023 року Господарський суд Одеської області у справі №916/4153/23 (суддя Нікітенко С.В.) у відкритті провадження у справі № 916/4153/23 за позовом Приватного підприємства «Локо», м. Київ до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка про стягнення грошових коштів у розмірі 99 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 767 587 грн. 47 коп. - відмовив.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сторонами під час укладення договору поставки було узгоджено, зокрема у п. 9.1., що всі спори та розбіжності між сторонами, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, які неможливо вирішити шляхом проведення переговорів, повинні бути врегульовані одним арбітром відповідно до Правил врегулювання та арбітражу Міжнародної торгової палати із застосуванням законодавства України; містом проведення арбітражу буде м. Київ.

Відтак, як зазначено судом першої інстанції, виходячи з положень договору від 03.12.2021 року №4 сторони чітко визначили підсудність спорів, що виникають або пов`язані з даним договором, саме Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оскільки заявлені позивачем вимоги ґрунтуються саме на невиконанні обов`язків за договором від 03.12.2021 року №4 Приватним товариством з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка, яке є нерезидентом, даний спір в частині вимог позивача до відповідача не підлягає вирішенню у господарських судах України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне підприємство «Локо», м. Київ з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області про відмову у відкритті провадження від 26.09.2023 року у справі №916/4153/23 скасувати та надіслати матеріали справи №916/4153/23 до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, за доводами апеляційної скарги скаржник, в першу чергу, наголосив на тому, що арбітражне застереження у розділі 9 договору не може бути застосоване, а відповідно, і виконане, оскільки в арбітражній угоді зазначена неіснуюча арбітражна установа Міжнародної торгової палати у м. Києві.

Відтак, на переконання апелянта, оскільки арбітражне застереження не може бути виконане згідно вимог закону, справа підсудна господарському суду в Україні і сторони визначили, що розгляд справи має відбуватися за законодавством України та у м. Одеса.

В той же час, посилаючись на вимоги ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, скаржник наголосив, що наявність в договорі поставки арбітражного застереження ще не є безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки за змістом п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду позов, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відтак, як зазначено скаржником, господарські суди (за відсутності інших підстав для повернення чи залишення без руху позовних заяв) повинні приймати до розгляду справи з іноземним елементом, незважаючи навіть на наявність арбітражної угоди чи арбітражного застереження.

Разом з тим, посилаючись на підстави звернення позивача з позовом до господарського суду, скаржник вказав, що за умовами укладеного договору на поставку товарів відповідач не виконав свій обов`язок щодо поставки товару позивачу в порту розвантаження в м. Одеса, з огляду на що компетентним судом, який вправі вирішувати питання щодо прийняття та подальшого розгляду справи за позовом Приватного підприємства «ЛОКО» є Господарський суд Одеської області.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.10.2023 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Локо», м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/4153/23, призначив справу до судового розгляду.

Відповідач своїм правом згідно ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції представник скаржника підтримав свої доводи та вимоги, з мотивів, викладених письмово в апеляційній скарзі. Просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка в судове засідання на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження на електронну адресу відповідача. Про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень не надав.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про відмову у відкритті провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Локо», м. Київ потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/4153/23 потребує скасування з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів господарської справи, у вересні 2023 року Приватне підприємство «Локо», м. Київ звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 99 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 767 587 грн. 47 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, зокрема, наголосив, що всупереч умовам укладеного між ним та відповідачем договору від 03.12.2021 року №4, який за своєю правовою природою є зовнішньоекономічним договором поставки товару, постачальником не виконано своїх зобов`язань за вказаним вище правочином, та не поставлено сонячні панелі покупцю, який, на виконання своїх господарських зобов`язань, перерахував на рахунок Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка попередню оплату за контрактом у розмірі 99500 дол. США, яка на час подання позивачем позову останньому не повернуто відповідачем, що і стало підставою для звернення Приватного підприємства «Локо», м. Київ з позовом до господарського суду.

При цьому, щодо юрисдикції та підсудності спору Господарському суду Одеської області позивач послався на наступні обставини:

- Предметом позову у даній справі виступає матеріально-правова вимога про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар;

- Поставка товару повинна здійснюватися в межах договору, розділом 9 якого передбачено, що всі спори та розбіжності між сторонами, що виникають з цього договору або у зв`язку із ним, які неможливо вирішити шляхом проведення переговорів, повинні бути врегульовані одним арбітром відповідно до Правил врегулювання та арбітражу Міжнародної торгової палати із застосуванням законодавства України. Містом проведення арбітража буде м. Львів, мова ведення арбітража українська, з огляду на що, з наведеного вбачається, що сторони передали спір, що є предметом позову у даній справі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу;

- Проте, враховуючи вимоги ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, наявність в договорі на поставку товарів арбітражного застереження ще не є безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки за змістом п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (положення котрої є аналогічними до положень ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж») суд залишає без розгляду позов, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

- На переконання позивача, господарські суди (за відсутності інших підстав для повернення чи залишення без руху позовних заяв) повинні приймати до розгляду справи з іноземним елементом, незважаючи навіть на наявність арбітражної угоди чи арбітражного застереження;

- На думку позивача, для правильного визначення підсудності даної справи судам України істотне значення має місце виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару, а тому, з урахуванням викладеного, за умовами укладеного договору на поставку товарів відповідач не виконав свій обов`язок щодо поставки товару позивачу в порту розвантаження в м. Одеса, з огляду на що, компетентним судом у даному разі є Господарський суд Одеської області.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивачем до суду було подано копії наступних документів:

- Договору від 03.12.2021 року №4;

- Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань України на позивача;

- Витягу з відкритої бази даних OPENCORPORATES щодо відповідача;

- Проформи інвойс;

- Картки рахунку 632;

- Банківських виписок Акціонерного товариства «МТБ Банк»;

- Довідки Акціонерного товариства «МТБ Банк».

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року у справі №916/4153/23 у відкритті провадження у справі № 916/4153/23 за позовом Приватного підприємства «Локо», м. Київ до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка про стягнення грошових коштів у розмірі 99 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 767 587 грн. 47 коп. відмовлено.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі №916/4153/23 є ухвала Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Локо», м. Київ до Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед», Гонконг, Китайська Народна Республіка про стягнення грошових коштів у розмірі 99 500 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 767 587 грн. 47 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ч. 1 ст. 55 Конституції України).

Разом з тим, Конституційний Суд України констатував, що "частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод" (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп); "Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України" (абз. 3 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 07.05.2002 року №8-рп/2002); "в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади можуть здійснювати функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин" (абз. 4 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 10.01.2008 року N 1-рп/2008).

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При цьому, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 6 ст. 55 Конституції України).

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до міжнародного комерційного арбітражу.

Так, судовою колегією з матеріалів позовної заяви Приватного підприємства «Локо», м. Київ, а саме з тексту контракту від 03.12.2021 року №4 встановлено, що позивач та відповідач домовились про те, що всі спори та розбіжності між сторонами, що виникають з цього договору або у зв`язку з ним, які неможливо вирішити шляхом проведення переговорів, повинні бути врегульовані одним арбітром відповідно до Правил врегулювання та арбітражу Міжнародної торгової палати із застосуванням законодавства України, містом проведення арбітража буде м. Київ, мова ведення арбітража українська (п. 9 контракту).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" (в редакції, чинній на момент укладення контракту) "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону).

У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі №926/4889/22, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що міжнародний комерційний арбітраж не є державним органом, його не віднесено до системи судоустрою, він не здійснює правосуддя.

Водночас, відповідно до положень ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно із ч. 5 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Відтак, гарантуючи право на звернення до господарського суду, законодавець одночасно визначає, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається (ч. 6 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, наслідки укладання сторонами такої угоди визначені у ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та п. 5 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Стаття 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном (ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж").

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Укладання між сторонами угоди про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду після відкриття провадження у справі, крім випадків, коли суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана, є підставою закриття провадження у справі (п. 5 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, якщо вже є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення; є рішення суду іноземної держави або міжнародного комерційного арбітражу, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, - суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (п. 4 та 5 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України) або закриває провадження у справі, якщо суд встановить такі обставини після відкриття провадження у справі (п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, за змістом вищенаведених норм, наявність арбітражної угоди (застереження) сама по собі не виключає можливість розгляду судом спору, що підсудний судам України у випадках, передбачених законом.

Укладання угоди про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу до відкриття провадження у справі може бути підставою для залишення позову без розгляду згідно з п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», але лише за наявності таких умов: арбітражна угода укладена до відкриття провадження у справі; від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; такі заперечення висловлено не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору; суд не встановив, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

При цьому слід враховувати, що для забезпечення права відповідача на подання заперечень проти вирішення спору в господарському суді, відповідач має бути обізнаним про подання позову до суду та про відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, Верховний Суд вказав, що суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, не вправі відмовляти у відкритті провадження у справі з посиланням на те, що оскільки між сторонами у справі було укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу, то позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки у такому випадку господарські суди попередніх інстанцій помилково ототожнюють арбітражну угоду з угодою про передачу спору на вирішення суду іншої держави.

Проте, норми ст. 23 Господарського процесуального кодексу України передбачають право сторін на передачу спору на розгляд суду іншої держави, тоді як право сторін на передачу спору на розгляд міжнародного комерційного арбітражу передбачено ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, і укладення угод на підставі цих статей має різні правові наслідки.

Разом з тим, міжнародний комерційний арбітраж не належить до системи судоустрою, є недержавним органом, тоді як угодою про передачу спору на вирішення суду іншої держави сторони можуть визначити суд, що відноситься до системи судоустрою іншої держави. Наявність угоди, визначеної в ст. 23 Господарського процесуального кодексу України, виключає розгляд спору за правилами господарського судочинства судами України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем у даній справі є іноземний суб`єкт господарювання - Приватне товариство з обмеженою відповідальністю «Старворлд Електронікс (ХК) Ко, Лімітед» - нерезидент, яке не має свого представництва на території України, місцезнаходження якого є: Гонконг, Китайська Народна Республіка.

Відповідно до ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно із ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно зі ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду у цій справі, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі.

Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 вказаного Закону суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, а саме: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Наведені вище норми свідчать про те, що суди, отримавши позовну заяву з вимогою до юридичної особи - нерезидента, повинні перш за все визначити, чи підсудна справа за участю іноземної особи судам України на підставі норм Закону України "Про міжнародне приватне право" (зокрема ст. ст. 76, 77 цього Закону) та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, оскільки згідно зі ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі.

Натомість, місцевий господарський суд, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, неналежним чином дослідив питання підсудності справи на підставі ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" та виснував, що у зв`язку із тим, що сторони в укладеному між ними контракті фактично передбачили арбітражне застереження, спір не підлягає вирішенню у господарських судах України, з чим не погоджується судова колегія, оскільки господарський суд першої інстанції по-перше, мав встановити чи підсудна справа судам України згідно з нормами ст. ст. 76, 77 Закону України "Про міжнародне приватне право", дослідити дотримання позивачем вимог ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України та у разі відкриття провадження у справі вжити всіх можливих в умовах воєнного стану заходів щодо належного повідомлення відповідача про судове провадження з метою забезпечення встановлених у ст. 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальних прав учасника справи, а вже в процесі підготовчого провадження з`ясовувати питання дійсності арбітражної угоди тощо, з огляду на що висновок Господарського суду Одеської області про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі є передчасним.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року у справі №916/4153/23, при цьому, суд першої інстанції, вирішуючи питання про підставність відмови у відкритті провадження у даній справі та постановлюючи оскаржувану ухвалу, не дотримався вимог процесуального закону та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства «Локо», м. Київ потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/4153/23 потребує скасування з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 175, 269, 270, 271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Локо», м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/4153/23 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.09.2023 року про відмову у відкритті провадження у справі №916/4153/23 скасувати.

Передати справу №916/4153/23 до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у порядку і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 20.11.2023 року.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош