РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2023Справа № 910/9016/23
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/9016/23.

За позовом Державне підприємство «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3)

До Фізичної особи-підприємця Береша Івана Івановича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 118 368, 46 грн

Суддя Бондаренко - Легких Г. П.

Без виклику представників.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Береша Івана Івановича (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 86 131, 15 грн та виселення у примусовому порядку з державного нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди нерухомого та/або іншого індивідуально визначеного майна від 01.06.2018 (місцезнаходження: м. Київ) за період жовтень 2022- квітень 2023 у розмірі 45 746, 96 грн та Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №89/18К від 01.06.2018 за період лютий 2022-квітень 2023 у розмірі 40384, 19 грн, що в сукупності становить 86 131, 15 грн.

14.06.2023 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 14.06.2023 для усунення недоліків позовної заяви.

28.06.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 14.06.2023. Також в зазначеній заяві, позивач просив залишити без розгляду частину позовних вимог, що оцінено судом як заяву про зміну предмету позову (позовних вимог) в порядку статті 46 ГПК України.

Зокрема, позивач відмовився від немайнової вимоги про виселення відповідача, оскільки після звернення позивача до суду, відповідач повернув позивачу майно, на підтвердження чого позивач надає копію акта приймання-передачі (приймання) нерухомого майна від 19.06.2023. У зв`язку з цим, позивач просив суд здійснити розгляд справи в межах майнових вимог про стягнення заборгованості по Договору оренди нерухомого та/або іншого індивідуально визначеного майна від 01.06.2018 (місцезнаходження: м. Київ) за період жовтень 2022- квітень 2023 у розмірі 45 746, 96 грн та по Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №89/18К від 01.06.2018 за період лютий 2022-квітень 2023 у розмірі 40384, 19 грн, що в сукупності становить 86 131, 15 грн.

07.07.2023 суд ухвалою відкрив провадження у справі з урахуванням зміненого предмету позову, розгляд справи ухвалив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

27.07.2023 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

10.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив (без врахування заяви позивача про зміну предмета позову, що надійшла до суду 27.07.2023).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 суд прийняв до розгляду заяву Державного підприємства «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України про зміну предмета позову, яку оцінив як зміну підстав позову та збільшення позовних вимог () та ухвалив подальший розгляд справи здійснювати з врахування змінених предмета позову (просив стягнути заборгованість по орендній платі за жовтень 2022 по квітень 2023 з урахуванням ПДВ та витрати на утримання орендованого майна з ПДВ, а також просив стягнути суму неустойки за період користування майном без належної підстави до моменту повернення майна), чим в грошовому еквіваленті збільшив позовні вимоги до загальної суми 118368,46 грн. Даною ухвалою суд встановив відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву в частині змінененого предмету позову та збільшених позовних вимог.

23.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просив залишити відзив відповідача без розгляду, оскільки проданий він з пропуском строку.

Суд констатує, що ухвала від 07.07.2023 направлена відповідачу на адресу місцезнаходження рекомендованим повідомленням № 940 та яку відповідач отримав 25.07.2023, що підтверджується відомостями зазначеними на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» (трекінг). З відзиву на позовну заяву вбачається, що зданий на пошту він був 09.08.2023. Отже, в силу приписів частини 7 статті 116 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не пропустив строк для подачі відзиву.

01.09.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням зміненого предмету позову та збільшених позовних вимог.

11.09.2023 від відповідача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

01.06.2018 між Державним підприємством «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України, як орендодавцем (позивач) та Фізичної особою-підприємцем Береш Іваном Івановичем, як орендарем (відповідач) укладено договір оренди нерухомого та/або іншого індивідуально визначеного майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансі Державного підприємства «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України № 89/18 (надалі - Договір; договір № 89/18 від 01.06.2018).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно загальною площею 151 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3 в лаборатно-виробничому корпусі на 1-му поверсі, що перебуває на балансі Державного підприємства «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» НТК «Інститут монокристалів» НАН України, вартість якого визначено згідно зі звітом про незалежну оцінку майна (актом оцінки) від 22 березня 2018 року і становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 28 лютого 2018 року - 476980, 00 гривень. Майно передається в оренду з метою розміщення станції технічного обслуговування (пункт 1.2. Договору).

Згідно пункту 2.1. та 2.4. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (у разі нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації Договору) та акта приймання-передачі майна. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця.

В силу пункту 5.2. Договору, орендар зобов`язується прийняти орендоване майно за актом приймання-передачі.

Відповідно до пункту 7.1. Договору, орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим Договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим Договором, а у разі оренди майна на строк не менше ніж три роки - після державної реєстрації речового права користування (оренди).

На виконання вимог пунктів 2.4., 5.2., 7.1. Договору, 01.06.2018 сторони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна до Договору № 89/18 від 01.06.2018, у відповідності до якого позивач передав у строкове платне користування об`єкт, який визначений пунктом 1.1. Договору № 89/18.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3. Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.95 № 786 зі змінами і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2018 року - 8174 грн 32 коп., без ПДВ. Крім, орендної плати орендар сплачує орендодавцю за розрахунками орендодавця, відшкодування податку на землю за цим Договором, відшкодування комунальних платежів витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (пункт 3.1.). Нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (пункт 3.2.). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекси інфляції розраховуються Державною службою статистики України (пункт 3.3.).

В силу пункту 3.4. Договору, орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщення щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Орендар до 15 числа кожного місяця повинний отримати у бухгалтерії орендодавця рахунки на сплату орендних та інших платежів та протягом 5-ти банківських днів сплатити їх.

Пунктом 3.11. Договору сторони погодили, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, орендодавцю.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що орендар зобов`язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов даного Договору.

Згідно пункту 5.17., 5.18. Договору, орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та прилеглої до будинку території, надавання послуг, сплатою податків та інших платежів. Протягом 5 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно пунктів 10.7., 10.8., 10.9. Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору орендоване майно повертається орендарем орендодавцю протягом трьох робочих днів. У разі, якщо орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження (пункт 10.7.). Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря (пункт 10.8.). Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення (пункт 10.9).

В пункті 10.1. Договору сторони узгодили, що цей Договір діє з 01 червня 2018 року по 30 квітня 2021 року включно.

Пунктом 10.4. Договору передбачено, що продовження терміну дії Договору оренди, строк дії якого закінчується, за умови належного виконання орендарем своїх зобов`язань за цим Договором, відсутності заперечення орендодавця проти продовження та при обов`язковій наявності дозволу НАН України оформлюється додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

На виконання пункту 10.4. Договору, сторони 29.04.2021 уклали додаткову угоду до Договору № 89/18 від 01.06.2018, якою продовжили термін дії Договору до 31.05.2023 включно.

В силу пунктів 9.1. та 9.12. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором. Спори, які виникають за цим Договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

01.06.2018 на виконання пункту 5.18. Договору № 89/18, сторони уклали договір про відшкодування витрат балансоутримувачем на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 89/19К (надалі - Договір К; договір № 89/19К від 01.06.2018), у відповідності до умов якого, балансоутримувач Державне підприємство «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, загальною площею 151 кв. м., а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим Договором (пункт 1.1.).

Відповідно до підпункту 2.2.3. пункту 2.3. Договору К, орендар зобов`язується не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, отримати рахунки та в повному обсязі внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю) за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодовувати податок за землю.

Згідно підпункту 2.2.7. пункту 2.3. Договору К, орендар зобов`язується оплачувати балансоутримувачу (або організації, що обслуговує будівлю) в повному обсязі передбачені послуги за цим Договором та додатками до нього, на підставі виставлених рахунків, включно до дня повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору оренди від 01.06.2018 № 89/18.

У відповідності до підпункту 3.1.2. пункту 3.1. Договору К, балансоутримувач має право, стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість за виставленими рахунками за послуги, передбачені цим Договором та додатками до нього.

Пунктами 4.1. та 4.2. Договору К, сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України за цим Договором. Спори, які виникають за цим Договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Згідно пункту 5.1. Договору К, строк дії цього Договору не може бути більшим, ніж строк дії договору оренди від 01.06.2018 № 89/18.

24.04.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою вих. № 25-23/д про не продовження договору оренди, в якій повідомив відповідача, що протягом трьох робочих днів після припинення дії Договору в термін до 05.06.2023 включно повністю звільнити, підготувати та повернути майно позивачу за актом прийняття-передачі про повернення майна.

19.06.2023 сторони підписали акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна, що належить до державної власності до договору оренди № 89/18 від 01.06.2018, за яким відповідач повернув позивачу об`єкт зазначений в пункті 1.1. Договору № 89/18 від 01.06.2018.

В період з травня 2022 по червень 2023 позивач виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату по Договору № 89/18 від 01.06.2018 та Договору № 89/19К від 01.06.2018, а саме:

- в період з жовтня 2022 по червень 2023 (без травня 2023) по Договору № 89/18 від 01.06.2018 в загальному розмірі 60 053, 72 грн з ПДВ;

- в період з травня 2022 по червень 2023 по Договору № 89/19К (Договір К) від 01.06.2018 в загальному розмірі 49 719, 14 грн з ПДВ.

Нарахування орендної плати за період з жовтня 2022 по червень 2023 позивач здійснювалось з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», відповідно до якої встановлено, що нарахування орендної плати в розмірі 50% розміру орендної плати встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

На підставі викладеного, з урахуванням два рази зміненого предмету позову, за останньою заявою, що зареєстрована судом 27.07.2023 року позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 109 772, 86 грн та 8 595, 60 грн неустойки за невчасне повернення орендованого майна за червень 2023 року.

II. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за користуванням предметом (майном) оренди та відшкодування витрат балансоутримувачем на утримання орендованого нерухомого майна у загальному розмірі 109 772, 86 грн, а також вимога про стягнення неустойки в розмірі 8 595, 60 грн, у зв`язку з порушенням строку повернення майна.

Юридичними підставами позову є статті 509, 526, 599, 626, 759, 762, 785 Цивільного кодексу України, стаття 173, 179, 181, 193, 283 Господарського кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов Договору №89/18 від 01.06.2018 та Договору № 89/19К від 01.06.2018.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань, встановлених Договором № 89/18 від 01.06.2018 та Договором № 89/19К від 01.06.2018 та несвоєчасно повернув орендоване майно.

IV. Заперечення відповідача у справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив наступне:

(1) Відповідач з 01.06.2023 не мав можливості вивезти своє майно із орендованого об`єкта, через створення перешкод зі сторони позивача;

(2) Позивач приховує факт щодо часткової оплати боргу в загальному розмірі 35 242, 00 грн;

(3) Позивачем не надано економічного обґрунтування нарахування суми комунальних платежів за березень-вересень 2023 року, оскільки відповідач фактично не здійснював своєї діяльності в даний період.

(4) Відповідач посилається на форс-мажорні обставини, у зв`язку з військовою агресією росії проти України та введенням 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану. Також відповідач посилається на статтю 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- чи були порушені відповідачем обов`язки по оплаті за користуванням орендованим майном та щодо відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна по Договору № 89/18 від 01.06.2018 та Договору № 89/19К від 01.06.2018?

- чи були порушені відповідачем обов`язки щодо вчасного повернення орендованого майна по Договору № 89/18 від 01.06.2018?

- чи може вважатися введення воєнного стану в даній справі належною правовою підставою для не виконання відповідачем своїх зобов`язань?

- перевірка правильності нарахувань позивачем заборгованості, у разі якщо суд прийде до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

(1) Щодо основного боргу.

Договір № 89/18 від 01.06.2018, укладений між сторонами, є договором оренди, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 Глави 30 Господарського кодексу України.

Оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк (пункт 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

У відповідності до частини 1 статті 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» внормовано, що окрім всього іншого об`єктом оренди може бути, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суб`єктами орендних відносин є орендар, орендодавець, балансоутримувач, уповноважений орган управління, представницький орган місцевого самоврядування або визначені ним органи такого представницького органу, Кабінет Міністрів України або орган державної влади, визначений Кабінетом Міністрів України.

Як підтверджено матеріалами справи, а також підтверджено безпосередньо відповідачем, що 01.06.2018 між сторонами укладено Договір оренди № 89/18. Предметом якого у відповідності до умов Договору № 89/18 є державне майно загальною площею 151 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3 в лаборатрорно - виробничому корпусі на 1-му поверсі, що перебуває на балансі позивача.

01.06.2018 сторони підписали акт приймання-передачі нерухомого майна до Договору № 89/18 від 01.06.2018, яким виконали вимоги пунктів 2.4., 5.2., 7.1. Договору № 89/18 та за яким позивач передав відповідачу об`єкт оренди, який визначений пунктом 1.1. Договору № 89/18.

Згідно пункту 5.17., 5.18. Договору № 89/18, орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та прилеглої до будинку території, надавання послуг, сплатою податків та інших платежів. Протягом 5 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

01.06.2018 на виконання вимог пунктів 5.17., 5.18. Договору № 89/18, сторони уклали Договір про відшкодування витрат балансоутримувачем на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 89/19К, відповідно до якого позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт об`єкта оренди (будівлі), а також утримання прибудинкової території, а відповідач бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим Договором.

Частиною 1 статті 284 Господарського кодексу України зазначено, що однією з істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

В силу приписів частини 1, 3 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі.

В силу приписів частини 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3. Договору № 89/18, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.95 № 786 зі змінами і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2018 року - 8 174 грн 32 коп., без ПДВ. Крім, орендної плати орендар сплачує орендодавцю за розрахунками орендодавця, відшкодування податку на землю за цим Договором, відшкодування комунальних платежів витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (пункт 3.1.). Нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (пункт 3.2.). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекси інфляції розраховуються Державною службою статистики України (пункт 3.3.).

Згідно підпункту 2.2.7. пункту 2.3. Договору № 89/18К, орендар зобов`язується оплачувати балансоутримувачу (або організації, що обслуговує будівлю) в повному обсязі передбачені послуги за цим Договором та додатками до нього, на підставі виставлених рахунків, включно до дня повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору оренди від 01.06.2018 № 89/18.

Позивач в період з травня 2022 по червень 2023 виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату по Договору № 89/18 від 01.06.2018 та Договору № 89/19К від 01.06.2018, що в свою чергу не заперечувалося відповідачем.

Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно пункту 3.4. Договору № 89/18, орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщення щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця. Орендар до 15 числа кожного місяця повинний отримати у бухгалтерії орендодавця рахунки на сплату орендних та інших платежів та протягом 5-ти банківських днів сплатити їх.

Відповідно до підпункту 2.2.3. пункту 2.3. Договору 89/18 К, орендар зобов`язується не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, отримати рахунки та в повному обсязі внести плату на рахунок балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю) за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги, а також відшкодовувати податок за землю.

Відповідно до виставлених рахунків, відповідач має заборгованість перед позивачем:

- по Договору № 89/18 за період з жовтня 2022 по червень 2023 (без травня 2023) в загальному розмірі 60 053, 72 грн з ПДВ;

- по Договору № 89/19К за період з травня 2022 по червень 2023 в загальному розмірі 49 719, 14 грн з ПДВ.

Окрім цього, позивач звернув увагу, що нарахування орендної плати за період з жовтня 2022 по червень 2023 ним здійснювалось з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», відповідно до якої встановлено, що нарахування орендної плати в розмірі 50% розміру орендної плати, встановленої договором оренди (з урахуванням її індексації).

Таким чином орендна плата по місяцям з врахуванням ПДВ становить: 1) жовтень 2022 - 7 550, 61 грн; 2) листопад 2022 - 7 739, 06 грн; 3) грудень 2022 - 7 793, 42 грн; 4) січень 2023 - 7 847, 78 грн; 5) лютий 2023 - 7 911, 20 грн; 6) березень 2023 - 7 967, 37 грн; 7) квітень 2023 - 8 086, 96 грн; 8) червень 2023 - 5 157, 32 грн

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в даній частині відповідач зазначає, що позивач приховує факт щодо часткової оплати боргу в загальному розмірі 35 242, 00 грн та те, що позивачем не надано економічного обґрунтування нарахування суми комунальних платежів за березень-вересень 2022 року, оскільки відповідач фактично не здійснював своєї діяльності в даний період у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а також те, що позивач завищив комунальні платежі.

Щодо часткових оплат боргу, відповідач зазначає, що він 22.07.2022, 19.09.2022, 12.11.2023, 01.04.2023 здійснив часткові оплати на загальну суму 35 242, 00 грн на підтвердження чого надає банківську виписку з якої вбачається, що 01.04.2023 відповідач на рахунок позивача перерахував кошти в розмірі 15 000, 00 грн з призначенням платежу «оплата оренди Договір №89/18 від 01.06.2018», 12.11.2022 відповідач на рахунок позивача перерахував кошти в розмірі 7 770, 12 грн з призначенням платежу «оплата оренди за лютий рахунок на оплату №182 від 08.02.2022», 19.09.2022 відповідач на рахунок позивача перерахував кошти в розмірі 7 471, 88 грн з призначенням платежу «оплата рахунку №795 від 09.08.2022», 22.07.2022 відповідач на рахунок позивача перерахував кошти в розмірі 5 000, 00 грн з призначенням платежу «оплата оренди за лютий рахунок на оплату №182 від 08.02.2022».

Однак, як вбачається з матеріалів справи та з тверджень позивача викладені ним в відповіді на відзив та з доданих до відповіді на відзив відповідних доказів, позивач підтверджує, що відповідач дійсно здійснив вище зазначені платежі. Проте, позивач не заявляє вимог щодо стягнення боргу за орендну плату за рахунками № 182 від 08.02.2022 та № 795 від 09.08.2022. Щодо 15 000, 00 грн, які відповідач перерахував позивачу 01.04.2023 без конкретизації за яким рахунком він здійснив оплату, позивач надає роз`яснення, що дану суму він зарахував на наявну у відповідача заборгованість за іншими рахунками (до відповіді на відзив надає копії цих рахунків) та які не є предметом спору в даній справі.

Щодо не здійснення господарської діяльності з лютого по вересень 2022 у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме у вигляді збройної агресії росії проти України та введення на території України воєнного стану та посиланням на статтю 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

В силу частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21).

Частиною 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» внормовано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 25.11.2021 у справі №905/55/21, від 21.09.2022 у справі №911/589/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Разом з тим твердження, що єдиним доказом існування форс-мажорних обставин є довідка Торгово-промислової палати є помилковою. Існування обставин форс-мажору щодо порушення/невиконання зобов`язань, які виникли внаслідок укладення договору оренди між резидентами України, може доводитися будь-якими доказами (пункт 44 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Таким чином, запровадження воєнного стану та настання форс-мажорних обставин не є підставою звільнення орендаря (відповідача) від обов`язку сплачувати орендну плату. Крім того, суд зазначає, що позивач заявляє вимоги про стягнення орендної за період з жовтня 2022 року по травень 2023 року включно, тобто не за той, в який відповідач посилається на не використання ним орендованого приміщення.

В даному випадку, саме відповідач повинен довести, що з моменту введення воєнного стану він не мав можливості користуватися орендованим майном з не залежних від відповідача причин.

В силу приписів частини 3 статті 13 та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак, відповідач не надав будь-яких належних до допустимих доказів, які б в свою чергу могли підтвердити, що відповідач дійсно не користувався орендованим майном та не здійснював господарської діяльності саме у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин, а саме запровадження воєнного стану у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну 24.02.2022.

Всі докази з даного питання зі сторони відповідача зводяться лише на посилання на статтю 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що в свою чергу не є належними та допустимими доказами в даному конкретному випадку.

Щодо тверджень відповідача про завищення зі сторони позивача комунальних платежів, суд констатує, що відповідач також не надає будь-яких доказів щодо зазначеного твердження.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

В силу частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.11. Договору сторони погодили, що у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованості за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, орендодавцю.

З огляду на все вище зазначене, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по Договору № 89/18 від 01.06.2018 становить 60 053, 72 грн з ПДВ, а по Договору № 89/19К від 01.06.2018 становить 49 719, 14 грн з ПДВ.

За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в загальному розмірі 109 772, 86 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

(2) Щодо неустойки.

Позивач також просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 8 595, 60 грн за невчасно повернуте орендоване майно.

В силу частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» внормовано, що однієї з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його укладено.

Згідно пункту 10.1. Договору № 89/18 в редакції додаткової угоди від 29.04.2021, строк дії Договору № 89/19 до 31.05.2023.

Згідно частини 4 статті 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

В силу приписів частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно пункту 10.7. Договору № 89/18, у разі припинення або розірвання цього Договору орендоване майно повертається орендарем орендодавцю протягом трьох робочих днів. У разі якщо орендар затримав повернення орендованого майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

24.04.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою вих. № 25-23/д про не продовження договору оренди в якій повідомив відповідача, що протягом трьох робочих днів після припинення дії Договору в термін до 05.06.2023 включно повністю звільнити, підготувати та повернути майно позивачу за актом прийняття-передачі про повернення майна. Зазначену заяву відповідач отримав 25.04.2023, що підтверджується розпискою на копії, яка долучена до матеріалів справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до пункту 10.8. Договору № 89/18, майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

Однак, в зазначений строк (тобто до 05.06.2023 включно) відповідач не повернув позивачу об`єкт оренди та в зазначений строк не склав акт приймання-передачі про повернення майна.

19.06.2023 сторони підписали акт приймання-передачі (повернення) нерухомого майна, що належить до державної власності до договору оренди № 89/18 від 01.06.2018, за яким відповідач повернув позивачу об`єкт зазначений в пункті 1.1. Договору № 89/18 від 01.06.2018.

Відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Згідно пункту 10.9. Договору № 89/18, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

У відповідності до частини 1 статті 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У зв`язку з тим, що відповідач не повернув орендоване майно в строк визначений пунктом 10.7. Договору № 89/18 та частиною 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» позивач у відповідності до пункту 10.9. Договору № 89/18 та частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

В розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном). Відтак, зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 Господарського кодексу України та статті 549 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19) .

Позивач нарахував відповідачу неустойку з урахуванням пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, а саме в розмірі 8 595, 60 грн, що становить подвійну плату за користування майном за час прострочення без врахування ПДВ.

Таким чином, прострочення відбулося в червні 2023 за який позивач нарахував відповідачу орендну плату в розмірі 4 297, 80 грн без ПДВ (4 297, 80*2=8 595, 60).

Суд, здійснивши перевірку розрахунку неустойки, зазначає, що розрахунок не є вірним та позивачем не вірно визначено нарахування штрафної санкції за весь місяць, а не за період, в який відповідач допустив прострочення а саме з 06.06.2023 (наступний день після правомірного строку повернення майна) по 18.06.2023 року (день, що передує підписанню акту про повернення майна ), а отже суд самостійно здійснює перерахунок пені саме за вказаний період, що складає 3724,76 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення вимог позивача в даній частині зазначив, що він з 01.06.2023 не мав можливості вивести своє майно з орендованого об`єкта, через створення перешкод зі сторони директора позивача та на підтвердження чого відповідач надає лист від 14.06.2023 № Б-838/125/53/05-2023 від Подільського УП ГУ НП у місті Києві, довідку від 11.06.2023 № 5044/2023 від ДОП Подільського УП ГУ НП у місті Києві, лист від 04.08.2023 № 14819/125/53/05-2023 від Подільського УП ГУ НП у місті Києві.

З даних листів вбачається, що 05.06.2023 та 08.06.2023 відповідач звернувся до органів Національної поліції України з заявою з приводу конфлікту з директором позивача. Одночасно з цим в даних листах вбачається, що поліція повідомила відповідача щодо відсутності ознак кримінального правопорушення та запропонувала звернутися до суду в порядку приватного звинувачення з відповідною заявою для вирішення спірних питань з директором позивача.

Проте, з даних листів не можливо встановити, що відповідач дійсно не мав можливості з 01.06.2023 вивезти своє майно з орендованого об`єкта, через створення перешкод зі сторони директора позивача саме щодо звільнення приміщення відповідачем, а інших доказів на підтвердження зазначеного твердження відповідач до матеріалів справи не надав.

В силу приписів частини 3 статті 13 та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77, частиною 1 статті 78, частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на викладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем належними і допустимими доказами не спростовані, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у розмірі 109772,86 грн. підлягають повному задоволенню, а вимоги про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення приміщення - частковому задоволенню на суму 3724,76 грн.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684, 00 грн за вимоги майнового характеру покладаються на відповідача у повному обсязі, оскільки спір виник через неправильні дії відповідача, а відмова у позові в частині стягнення неустойки спричинена невірним визначенням позивачем періоду нарахування неустойки.

Оскільки первісні позовні вимоги позивача стосувалися також вимоги немайнового характеру, а саме виселення відповідача з об`єкту оренди, позивач також сплатив судовий збір за зазначену вимогу в розмірі 2 684, 00 грн. В подальшому позивач просив суд залишити позов без розгляду в частині немайнової вимоги.

Ухвалою від 07.07.2023 вимога позивача про залишення позову без розгляду, оцінена судом, як зміна предмета позову.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що з даного питання відсутній процесуальний механізм повернення судового збору, суд покладає судовий збір в даній частині на позивача.

В прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В силу приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України до судових витрат, окрім всього іншого відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

В заяві про усунення недоліків позовної заяви, позивач конкретизував витрати на професійну правничу допомогу, які складають 20 000, 00 грн та зазначив, що документи на підтвердження понесених витрат надасть до суду в установленому чинним законодавством України порядку.

Однак, позивач в подальших заявах не надав докази понесених судових витрат на професійну правничу та не заявляв про намір подати такі докази в порядку ч. 8 статті 129 ГПК (та не подав таку заяву з відповідними доказами після завершення строку розгляду спору навіть з урахуванням його продовження 07.10.2023 року). З огляду на зазначене, суд звертає увагу, що згідно частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на те, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а тому стадія судових дебатів не передбачається, суд констатує, що позивачу необхідно було подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заяву, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду до закінчення розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження, але в будь якому разі до моменту написання рішення.

Однак, на момент ухвалення судом даного рішення, докази понесення витрат на професійну правничу допомогу або заява, що такі докази будуть подані протягом 5 днів від позивача не надходило.

Враховуючи те, що позивачем взагалі не надано будь - яких доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами оплати за надані послуги адвокату в загальній сумі 20 000, 00 грн.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державне підприємство «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України до Фізичної особи-підприємця Береша Івана Івановича про стягнення 118 368, 46 грн (з урахуванням зміни позовних вимог, зміни підстав позову та збільшення позовних вимог) - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Береша Івана Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Науково-дослідний інститут, мікроприладів» «НТК» Інститут монокристалів» Національної академія наук України (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3; ідентифікаційний код: 14308827) основний борг в розмірі 109 772 (сто дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві) грн 86 коп., неустойку в розмірі 3724,76 (три тисячі сімсот двадцять чотири) грн 76 та судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 4870,84 грн. - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких