РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2023Справа № 910/8053/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна транспортна компанія "Еталон"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Акціонерне товариство "Банк Альянс"
простягнення 415 200,00 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Максимов М.І.;

від відповідача: Мясков О.Є.;

від третьої особи: Цалованська-Луференко Я.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У проваджені Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/8053/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна транспортна компанія "Еталон" (далі також - позивач, ТОВ «БТК «Еталон») до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі також - відповідач, ТОВ «Оператор ГТС України»), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі також - третя особа, АТ «Банк Альянс») про стягнення грошових коштів в розмірі 415 200,00 грн.

20.06.2023 відповідачем надано відзиви на позов, а 05.07.2023 позивач подав відповідь на відзив і просив поновити строк для подання.

Крім того, 22.06.2023 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи на позовну заяву.

05.07.2023 позивач звернувся до суду із заявою про долучення документів до матеріалів справи.

11.07.2023 позивачем подано клопотання про долучення заяв свідків.

Відповідач, у свою чергу, 18.07.2023 подав письмові заперечення на відповідь на відзив.

Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02.11.2023.

Представники сторін безпосередньо в судовому засіданні 02.11.2023 надали усні пояснення по справі та навели свої доводи стосовно суті спору.

Суд заслухав вступне слово, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

У судовому засіданні 02.11.2023 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (як замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна транспортна компанія «Еталон» (як підрядником) було укладено договір № (далі також - договір) за умовами якого підрядник за завданням замовника відповідно до умов цього договору про закупівлю, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт будівель і споруд виробничого призначення ГРС Шебелинського проммайданчика та Первомайського проммайданчика Харківської ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (як, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (із змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, далі іменується - Робота), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток № 1), Договірною ціною (Додаток № 2) та Графіком виконання робіт (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

У розділі 3 договору сторони погодили, що загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору згідно з Договірною ціною (Додаток № 2) становить: 8 304 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 1 384 000,00 грн. Оплата за цим договором проводиться в такому порядку:

- замовник протягом 30 календарних днів, але не раніше ніж через 20 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання-передачі робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт;

- при складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.3. договору, підрядник зобов`язується виконати роботи до 31.12.2022 з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт (Додаток № 3), що додається до цього договору та є невід`ємною його частиною. Строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України. Датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 цього договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника.

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. договору, передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця.

Як вбачається з Графіку виконання робіт (Додаток № 3 до договору), граничний термін виконання робіт 31.12.2022.

Як передбачено в п. 10.9.1. договору, відповідно до умов п. 6 розділу VI тендерної документації процедури закупівлі по предмету закупівлі «Інші завершальні будівельні роботи (Ремонт будівель і споруд виробничого призначення ГРС Шебелинського проммайданчика та Первомайського проммайданчика Харківської ЛВУМГ) згідно оголошення про проведення процедури закупівлі № UA-2021-04-28-003773-b, оприлюдненого на веб-порталі Уповноваженого органу 28.04.2021, підрядник зобов`язується надати замовнику не пізніше дати укладення цього договору в забезпечення виконання договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 415 200,00 грн, що становить 5% від вартості ціни цього договору.

Відповідно до п. 11.1. договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 30.01.2023. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

20.07.2021 між Акціонерним товариством «Банк Альянс» (як банком, гарантом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна транспортна компанія «Еталон» (як принципалом) укладено договір про надання гарантії № 8579-21 (далі також - Гарантія), відповідно до умов якого, заявою принципала банк надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов Гарантії та цього договору. Сума Гарантії складає 415 200,00 грн. Гарантія діє з 21.07.2021 по 02.03.2023 включно.

23.02.2023 ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося до АТ «Банк Альянс» з вимогою про звернення стягнення на банківську гарантію за договором про надання банківської гарантії № 8579-21 від 20.07.2021 на суму 415 200,00 грн.

Як стверджує позивач на обґрунтування заявленого позову:

- відповідач не надав банківській установі доказів порушення умов договору підряду та не зазначив їх конкретний перелік у своїй вимозі;

- позивач умисно не порушував умови договору підряду, а відповідача повідомляв про настання істотної зміни обставин;

- були відсутні правові підстави для стягнення банківської гарантії.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на наступне:

- при направленні письмової вимоги за Гарантією були дотримані всі вимоги чинного законодавства та умови договору;

- позивач в порушення пунктів 8.2., 8.3. договору не дотримався як строку повідомлення про виникнення обставин непереборної сили, так і не надав належним та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили, а саме сертифікату Торгово-промислової палати України, надання якого обумовлено договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) передбачено, що гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Частиною 1 ст. 200 Господарського кодексу України (далі також - ГК України) унормовано, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За приписами ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

За приписами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.01.2018 № 5) (далі також - Положення № 639).

Згідно з пп. 9 п. 3 розд. 1 Положення № 639, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 ЦК України).

Як встановлено судом, на виконання умов договору, між сторонами були підписані:

- Акт № 1 приймання виконаних робіт від 30.11.2021 на суму 246 243, 84 грн;

- Акт № 2 приймання виконаних робіт від 30.11.2022 на суму 347 373, 06 грн;

- Акт № 3 приймання виконаних робіт від 30.12.2021 на суму 209 882, 06 грн;

- Акт № 4 приймання виконаних робіт від 30.12.2021 на суму 176 119, 01 грн;

- Акт № 5 приймання виконаних робіт від 30.12.2021 на суму 26 145, 00 грн;

- Акт № 6 приймання виконаних робіт від 30.12.2022 на суму 91 318, 68 грн;

- Акт № 7 приймання виконаних робіт від 18.02.2022 на суму 45 257, 94 грн;

- Акт № 8 приймання виконаних робіт від 18.02.2022 на суму 63 502, 43 грн;

- Акт № 9 приймання виконаних робіт від 18.02.2022 на суму 57 464, 60 грн.

Крім того, між сторонами підписані, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2021 на суму 593 616, 90 грн, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2021 на суму 503 464, 75 грн, та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2022 на суму 166 224, 97 грн. В іншій частині Договір № від 20.08.2021 на суму 7 040 693, 38 грн ТОВ «БТК «Еталон» залишається не виконаним.

В той же, час відповідно до умов договору та умов Гарантії строк дії гарантії становить до 02.03.2023 включно.

Як стверджує відповідач, враховуючи, що станом на момент закінчення терміну дії договору, спливу граничного терміну виконання робіт, позивачем не було виконано частину робіт передбачених умовами договору, а також, враховуючи наявність безвідкличного безумовного права на стягнення по банківській гарантії передбачених умовами Гарантії та умовами договору, з дотриманням строку дії Гарантії, ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося 23.02.2023 до гаранта з письмовою вимогою про її стягнення.

У той же час, згідно з доводами позивача, він неодноразово звертався до ТОВ «Оператор ГТС України» з усними зверненнями та листами з повідомленням причин й підстав зупинення виконання робіт.

Крім того, листом від 13.06.2022 позивач звертався до відповідача із повідомленням про дострокове розірвання договору по причині дії форс-мажору, а листом від 15.08.2022 надано інформацію та лист Торгово-промислової палати.

27.02.2023 ТОВ «БТК «Еталон» отримало від Сумської Торгово-промислової палати Довідку АН-14/1 про істотну зміну обставин (hardship), яка підтверджує, що після початку військової агресії російської федерації проти України, ведення господарської діяльності та належне виконання договірних зобов`язань ТОВ «БТК «Еталон» було ускладнено і, враховуючи специфіку діяльності ТОВ «БТК «Еталон», сукупність вищезазначених обставин безпосередньо призвела до порушення можливості нормального провадження господарської діяльності.

З метою обґрунтування заявленого позову ТОВ «БТК «Еталон» також надало заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у яких, зокрема, викладені доводи щодо виконання підрядних робіт за договором.

Суд вважає за необхідне зауважити, що позивач, як на підстави позову, посилався на дію форс-мажорних обставин та істотну зміну обставин (згідно з Довідкою ТПП № АН-14/1 від 27.02.2023).

Відповідно до п. 8.2. договору, сторони протягом 10 календарних днів повинні сповістити одна одну про початок обставин непереборної сили (форс-мажора) у письмовій формі. Повідомлення про початок дії обставин непереборної сили (форс-мажора) та строк їх дії підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили та/або ненадання сертифікату Торгово-промислової палати України, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу України зміна обставин є істотною, якщо вони змінились на стільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін. Якщо сторони не досягнуть згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, що істотно змінились, договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду.

У Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначено, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, посилаючись в судовому процесі на форс-мажор, як на підставу для звільнення від відповідальності, зацікавленій стороні не достатньо лише послатись на наявність форс-мажорних обставин.

Крім того, форс-мажор не презюмується, а вимагає доказування. Так, у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21 зазначено:

« 5.49. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Істотна зміна обставин передбачена Цивільним кодексом України. Це коли обставини змінилися настільки, що якби ви могли це передбачити, то не укладали б договір взагалі або домовились би на інших умовах».

Верховний Суд у справі № 912/3323/20 зазначив в чому полягає різниця між форс-мажором та істотною зміною обставин підкресливши відмінності цих двох понять: форс-мажор унеможливлює виконання зобов`язань та звільняє від відповідальності за таке невиконання. Істотна зміна обставин обтяжує та ускладнює виконання договору для однієї зі сторін.

Надана позивачем Довідка АН-14/1 від 27.02.2023 про істотну зміну обставин не є безумовною правовою підставою для розірвання договору чи звільнення від відповідальності за його невиконання.

Крім того, зі змісту пунктів 8.2, 8.3 договору чітко вбачається, що для уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань у зв`язку з настанням обставин непереборної сили (форс-мажор) відповідна сторона повинна не лише повідомити іншу сторону про існування таких обставин, однак і надати докази їх існування - сертифікат Торгово-промислової палати України, а не сертифікат регіонального відділення.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону, ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44(5) (далі - Регламент), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст. 4.1 Регламенту Торгово-промислова палата України здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов зовнішньоторговельних угод та міжнародних договорів України, норм законодавства, відомчих нормативних актів, а також умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У пункті 8.3 договору чітко визначено, що на підтвердження наявності обставин непереборної сили сторона повинна надати саме сертифікат ТПП України, а не сертифікат, виданий регіональною ТПП.

Таким чином, відповідач в порушення пунктів 8.2, 8.3 договору не дотримався як строку повідомлення про виникнення обставин непереборної сили, так і не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили, а саме сертифікату Торгово-промислової палати України, надання якого обумовлено договором.

Підсумовуючи вищевикладене, за приписами статей 560, 563, 565 ЦК, обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. вказану правову позицію викладено також у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 у справі № 910/8297/17, від 14.11.2019 у справі № 910/20326/17, від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19, від 07.12.2021 у справі № 910/2831/20, 21.12.2021 у справі № 910/17772/20 тощо).

Відповідно до вимог тендерної пропозиції по публічній закупівлі UA-2021-04-28-003773-b та змісту Гарантії, банк видав гарантію, що є безумовною і безвідкличною, тобто таку, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов. Схожу правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19.

Відповідно до п. 36 розд. V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту.

В частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте, обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією (постанова Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19).

Таким чином, ТОВ «Оператор ГТС України» при направленні письмової вимоги за банківською гарантією №8579-23 були дотриманні вимоги чинного законодавства та умови договору, а доводи позивача про необхідність надання додаткових доказів гаранту на підтвердження порушення умов договору з конкретними обставинами не є обов`язковою умовою для звернення стягнення за банківською гарантією.

Згідно зі статтею 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", заява № 37801/97, п. 36).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 року "Справа "Трофимчук проти України" (Заява № 4241/03) зазначено, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27.10.1993 року в справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, № 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна транспортна компанія "Еталон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення грошових коштів в розмірі 415 200,00 грн є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року в справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем та компенсації Товариству не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна транспортна компанія "Еталон" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.11.2023 року.

Суддя Ю.О.Підченко