РІШЕННЯ

20 листопада 2023 року м. ТернопільСправа № 921/643/23
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Гуменної І.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер", 31200, вул. Котляревського, буд. 7, м. Волочиськ, Хмельницький район, Хмельницька область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дерверон", 47501, площа Ринок, буд. 15, м. Бережани, Тернопільська область,

про стягнення 123 988,33 грн з яких: 79 855,28 грн основна сума боргу, 34 488,32 грн штрафу , 9 644,73 грн 36% річних

Представники сторін в судове засідання не прибули.

Згідно ч.3 ст. 222 ГПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" звернулося в Господарський суд Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дерверон" про стягнення заборгованості у розмірі 123 988,33 грн, з яких: 79 855,28 грн основна сума боргу, 34 488,32 грн штрафу , 9 644,73 грн 36% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не в повному обсязі виконано зобов`язання за Договором поставки № В126-05/23ТР від 04.05.2023 в частині оплати отриманого товару, внаслідок чого виникла заборгованість, сума якої, із врахуванням штрафу та 36 % річних, заявлена до стягнення в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28 вересня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання у цій справі на 23 жовтня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року суд задоволив заяву представника позивача б/н від 16.10.2023 (вх. №8307 від 16.10.2023), залучив юрисконсульта Малюту Наталію Миколаївну (РНОКПП НОМЕР_1 ) в якості представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" у справі № 921/643/23 та надав їй доступ до електронної справи № 921/643/23 в підсистемі "Електронний суд".

Окрім того, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року задоволено заяву б/н від 17.10.2023 (вх. №8324 від 17.10.2023) представника позивача юрисконсульта Малюти Н.М. щодо участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі № 921/643/23 та постановлено судове засідання у справі № 921/643/23, призначене на 23 жовтня 2023 року о 11:30 год., та всі наступні засідання у справі № 921/643/23 провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

23.10.2023, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави та надання сторонам, передбаченого ст. ст. 7, 13 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, суд відклав судове засідання, без постановлення окремого процесуального документа із зазначенням про відкладення судового засідання у протоколі судового засідання, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, на 20 листопада 2023 року о 10:00 год., про що присутня у судовому засіданні представниця позивача повідомлена в режимі відеоконференції, відповідачу надіслано відповідну ухвалу.

В судове засідання 20.11.2023 представник позивача не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач також не забезпечив явку свого представника в судове засідання 20.11.2023, відзиву на позов суду не надав, хоча про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.09.2023 та ухвала/повідомлення суду від 23.10.2023 про відкладення розгляду справи направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу (місцезнаходження) відповідача, зазначену як у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, отриманого на запит суду від 23.10.2023 за кодом 86, так і в позовній заяві та в інших документах, долучених до позовної заяви, а саме: 47501, площа Ринок, буд. 15, м. Бережани, Тернопільська область, однак рекомендований лист за номером 540 (ухвала суду від 28.09.2023) 08.11.2023 повернувся на адресу суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою", а як вбачається із веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта лист від 29.09.2023 (дата подання) за номером 540 (ухвала суду від 28.09.2023) "повернення за зворотною адресою: адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У цьому випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована /система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд відзначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №921/643/23 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити сторонам, які повинні знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням у відкритій господарській справі та скористатись своїми правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, вважає їх повідомленими належним чином.

Отже, оскільки відповідач правом на подання заперечення щодо розгляду справи в спрощеному провадженні, а також відзиву на позов не скористався, враховуючи вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №921/643/23 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст. 6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази, а також інші документи наявні у справі № 921/643/23.

20 листопада 2023 року справу розглянуто по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що 04.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дерверон" (Покупець), був укладений договір поставки №B126-05/23TP (Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти оплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 1.2. Договору сторонами встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки Покупцю та базис поставки, вартість Товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках (які є додатками до цього договору).

Відповідно до п. 2.3.2. Договору сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (ї неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення такої оплати за Договором Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у Видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування Видаткової накладної.

Відповідно до п. 2.3.3. Договору правило визначення курсу валют за Договором - курс валют визначаться за даними сайту http://finance.ua, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за Договором. Сторони погодили, що уразі відсутності за даними сайту http://finance.ua курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним Сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ "Ощадбанк" (МФО 315784), п. 2.3.4. Договору.

Відповідно до п. 2.3.5. Договору Сторонами передбачено, що у випадку, коли спір буде вирішуватися у судовому порядку, Постачальник (Позивач) має право визначити розмір заборгованості станом на дату звернення з позовом до суду, відповідно до ціни товару, яка може збільшитися у випадку, якщо курс продажу іноземної валюти станом на дату (робочу дату), що передує даті подання позову, по відношенню до гривні збільшився в порівнянні з курсом, визначеним у специфікаціях (додатках) та видаткових накладних на товар.

Відповідно до Додатків до Договору поставки №B126-05/23TP від 04.05.2023 сторони погодили поставку товару за графіком оплат та вартістю згідно додатків, а саме: № 1 від 04.05.2023 на суму 58 098,00 грн, з вимогою оплатити до 09.05.2023, № 2 від 09.05.2023 на суму 178 986,00 грн, з вимогою оплатити до 16.05.2023, № 3 від 02.06.2023 на суму 54 842,82 грн, з вимогою оплатити до 08.06.2023, № 4 від 15.06.2023 на суму 10622, 52 грн, з вимогою оплатити до 20.06.2023 та № 5 від 20.06.2023 на суму 42 073,44 грн, з вимогою оплатити до 23.06.2023.

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 9 331,78 доларів США, що у гривні на день продажу еквівалентно 344 622,78 грн, що підтверджується видатковими накладними, копії яких долучені до повної заяви, зокрема, видатковою накладною № 2955 від 09.05.2023 на суму 93 384,00 грн, видатковою накладною № 2962 від 09.05.2023 на суму 58098,00 грн, видатковою накладною № 3184 від 12.05.2023 на суму 85602,00 грн, видатковою накладною № 4184 від 05.06.2023 на суму 54842,82 грн, видатковою накладною № 4625 від 15.06.2023 на суму 10 622,52 грн, видатковою накладною № 4799 від 20.06.2023 на суму 42 073,44 грн.

Однак, за твердженням позивача, відповідачем було порушено строки розрахунків, встановлені у додатках (специфікаціях) до договору поставки, оплата вартості товару у повному обсязі не здійснена. Зокрема, станом на 14.09.2023 відповідачем перераховано позивачу тільки суму в 264 767,50 грн, що підтверджується виписками з банку, копії яких долучені до позовної заяви.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що згідно листа ТОВ "Дерверон" від 17.07.2023 проведено зарахування, як оплату за товар згідно додатку № 2 від 09.05.2023, договору №B126-05/23 ТР від 04.05.2023 на суму 5 746,72 грн.

Як стверджує позивач, умови п. 2.3.2, п. 2.3.3 Договору та довідка №374 від 14.09.2023 про курс продажу іноземних валют на день підписання Сторонами видаткових накладних за Товар та на дату звернення до суду із цим позовом, надають йому право визначити розмір заборгованості за поставку Товару за курсом продажу іноземної валюти - долара США, який був встановлений на момент підписання Сторонами відповідних видаткових накладних.

Так, відповідно до розрахунку позивача станом на 14.09.2023 року основна сума заборгованості Відповідача склала 2 162,34 доларів США (виписки з банку про проведені оплати Відповідачем долучені до матеріалів справи), що еквівалентно 79 855,28 грн.

Отже, за твердженням позивача, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за поставлений Товар за Договором, станом на 14.09.2023 року склала 2 162,34 доларів США (виписки з банку про проведені оплати Відповідачем долучені до матеріалів справи), що еквівалентно 79 855,28 грн, стягнення якої із врахуванням штрафу та 36 % річних, і є предметом розгляду у цій справі.

При цьому, розрахунок здійснювався з врахуванням курсу валют, що визначено згідно Довідки №374, яка сформована за даними сайту http://finance.ua, а також даних сайту http://finance.ua на кожну дату формування додатку до договору, та на день проведення розрахунків (прінскрін сайту http://finance.ua долучено до матеріалів справи).

Дослідивши подані докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Як уже зазначалось вище, на виконання умов Договору поставки № В126-05/23ТР від 04.05.2023 ТОВ "Вітагро Партнер" поставлено ТОВ "Дерверон", зокрема, відповідно до видаткових накладних № 2955 від 09.05.2023 на суму 93 384,00 грн (2 528,68 доларів США), № 2962 від 09.05.2023 на суму 58 098,00 грн (1573,19 доларів США), № 3184 від 12.05.2023 на суму 85 602,00 грн (2 317,95 доларів США), № 4184 від 05.06.2023 на суму 54 842,82 грн (1 485,05 доларів США), № 4625 від 15.06.2023 на суму 10 622,52 грн (287,64 доларів США), № 4799 від 20.06.2023 на суму 42 073,44 грн (1 139,28 доларів США).

Тобто, позивач здійснив поставку Товару відповідачу на загальну суму 9 331,78 доларів США, що у гривні на день продажу еквівалентно 344 622,78 грн.

Отже, ТОВ "Вітагро Партнер" свій обов`язок із поставки товару виконало своєчасно і в повному обсязі, однак ТОВ "Дерверон" свого грошового зобов`язання відповідно до Договору поставки № В126-05/23ТР від 04.05.2023 з оплати товару в повному обсязі не виконало, перерахувавши Позивачу тільки суму у 264 767,50 грн, що підтверджується випискою із рахунку Позивача, виданою АТ "Креді Агріколь Банк" за період 05.06.2023 по 20.06.2023, яка містить перелік платежів Відповідача на користь Позивача згідно із Договором, випискою із філії Хмельницького обласного управління АТ "Ощадбанк" за період з 12.05.2023 по 15.05.2023 (копії наявні в матеріалах справи) та зарахування, як оплату за товар згідно додатку № 2 від 09.05.2023, договору №B126-05/23 ТР від 04.05.2023 на суму 5 746,72 грн, проведеного згідно листа ТОВ "Дерверон" від 17.07.2023, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 79 855,28 грн.

Враховуючи вищезазначене, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати в повному обсязі отриманого товару чим порушив умови укладеного між учасниками спірних правовідносин правочину.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано.

Таким чином, доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язань шляхом проведення остаточного розрахунку за отриманий товар на суму 79 855,28 грн на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

В силу вимог ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.2, 5 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про поставку товару на загальну суму 344 622,78 грн, його отримання відповідачем, часткову сплату відповідачем в сумі 264 767,50 грн, беручи до уваги відсутність доказів проведення остаточного розрахунку за товар, суд доходить висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 79 855,28 грн.

Також позивачем за несвоєчасну оплату товару нараховані відповідачу 34 488, 32 грн 25% штрафу та 9 644,73 грн 36% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (частина 2 статті 549 ЦК України).

Відповідно до п. 7.2.1 договору поставки Покупець за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачує штраф у розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу.

Відповідно до п. 7.2.3. Договору поставки Покупець за порушення грошового зобов`язання зобов`язується сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням тридцяти шести відсотків річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум 36% річних та 25% штрафу суд встановив, що останні розраховано арифметично вірно, обґрунтовано у відповідності до приписів чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення 34 488, 32 грн 25% штрафу та 9 644,73 грн 36% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дерверон" (47501, площа Ринок, буд. 15, м. Бережани, Тернопільська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер" (31200, вул. Котляревського, буд. 7, м. Волочиськ, Хмельницький район, Хмельницька область, ):

- 79 855 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 28 коп. основного боргу;

- 9 644 (дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) грн 73 коп. 36% річних;

- 34 488 (тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн 32 коп. штрафу;

- 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам, в порядку ч. 5 ст. 6 ГПК України, до їхніх електронних кабінетів.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано 22.11.2023.

Суддя Н.В. Охотницька