ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 Справа № 914/1218/23

за позовом: Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА, м.Київ;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС-ГАЛИЧИНА, Львівська область, Дрогобицький район, м. Дрогобич;

про: повернення майна

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Полюхович Х.М.

За участю представників:

від позивача: Лаган Ярослава Юліївна представник (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Петрінець Богдан Романович представник; Стефак Тарас Васильович представник; Яциніна Марта-Марія Сергіївна - представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічним акціонерним товариством УКРНАФТА до відповідача Публічного акціонерного товариства НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС-ГАЛИЧИНА про повернення Публічним акціонерним товариством НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС-ГАЛИЧИНА на користь Публічного акціонерного товариства УКРНАФТА нафтопродуктів, переданих за Договором комісії №12/01/01/200-К від 21 лютого 2018р. в загальній кількості 36 298,00тонн, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року прийнято справу №914/1218/23 до розгляду за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 25.05.2023. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року заяву представника позивача за вх.№12551/23 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

24.05.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву за вх.№13004/23 з документами згідно вказаного додатку. 25.05.2023 року на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання за вх.№13143/23 про відкладення розгляду справи на іншу дату.

20.06.2023 року від відповідача надійшли заперечення по справі за вх. №15357/23.

Ухвалою суду від 11.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 14.09.2023 р. о 14:30 год.

01.11.2023 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано клопотання за вх.№4379/23 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/1217/23, посилаючись на преюдиціальність та, що дані справи є тотожні.

Ухвалою суду від 02.11.2023 року у задоволенні клопотання (вх.№4379/23) про зупинення провадження у справі №914/1218/23 відмовлено на підставі ч.3 ст.195 ГПК України та у судовому засіданні 13.11.2023 року оголошено перерву до 09.11.2023.

У судове засідання 09.11.2023 року позивач явку представника забезпечив (в режимі відеоконференції), який підтримав позовні вимоги та просить позов задоволити в повному обсязі.

У судове засідання 09.11.2023 року відповідач явку представників забезпечив, які заперечили проти позовних вимог та просять в позові відмовити.

У судовому засіданні 09.11.23 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція учасників справи.

Аргументи позивача.

21.02.2018 року між позивачем та відповідачем укладений договір комісії № 12/01/01/200-К, відповідно до п. 1.1. якого, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори: продажу нафти та газового конденсату; поставки (придбання) нафтопродуктів; продажу нафтопродуктів за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн. Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки газового конденсату та нафтопродуктів визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

02.04.2018 року, згідно укладених між сторонами актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн.

Таким чином, за договором комісії у володінні відповідача, перебувають нафтопродукти належні позивачу в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн., за цінами, які існували на дату передання нафтопродуктів на комісію.

Оскільки, в узгоджений сторонами строк до 31.03.2023 відповідач не здійснив продаж переданих на комісію нафтопродуктів та строк дії договору комісії закінчився 31.03.2023 року, належні позивачеві нафтопродукти підлягають поверненню.

В добровільному порядку відповідач повернення майна не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду та просить повернути майно, а саме нафтопродукти передані за Договором комісії №12/01/01/200-К від 21 лютого 2018р. в загальній кількості 36 298,00тонн, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідач заперечує позовні вимоги та посилається на те, що на виконання договору комісії, відповідач здійснив реалізацію всіх переданих позивачем нафтопродуктів відповідно до договорів купівлі продажу, копії яких долучені до матеріалів справи. Акти приймання-передачі нафтопродуктів ПАТ Укртатнафта вилучені в ході проведеного обшуку відповідача територіальним управлінням БЕБ у Львівській області (матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР № 0000012).

Про вищевказану реалізацію нафтопродуктів, відповідач, відповідно до умов договору, повідомив позивача шляхом направлення звітів комісіонера разом із супровідними листами від 24.05.2018 року, від 19.07.2018 року, від 19.08.2018 року, що підтверджується поштовими квитанціями. Заперечень щодо поданого звіту на адресу відповідача не надходило, що свідчить про те, що позивачу було відомо про реалізацію комісіонером вказаних у звітах нафтопродуктів. Позивач з невідомих причин дані звіти комісіонера до уваги не взяв. Згідно даних бухгалтерського обліку, реалізація нафтопродуктів відображена у квітні, червні та серпні 2018 року.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано акти звірки взаєморозрахунків, однак відомості, які містяться в актах звірки взаєморозрахунків також вказують на те, що відповідачем реалізовані нафтопродукти та відображена кредиторська заборгованість за реалізований товар. Зокрема, в акті звіряння взаємних розрахунків від 30.09.2022 року у відповідача відображена кредиторська заборгованість за договором в розмірі 1 000 009 754,81грн. Відповідач стверджує, що підтвердженням реалізації нафтопродуктів також є і податкові накладні, виписані в квітні, червні та серпні 2018 року, які зареєстровані в єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, доводи позивача, наведені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, а матеріали справи підтверджують відсутність у відповідача нафтопродуктів належних позивачу і вказують лише про наявність кредиторської заборгованості перед позивачем в сумі 1 000 009 754,81грн., відтак представники відповідача просять задоволені позову відмовити.

Обставини, встановлені судом

21.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством Укрнафта та Публічним акціонерним товариством «Нафтопереробний комплекс Галичина» укладений договір комісії № 12/01/01/200-К. Відповідно до п.1.1 договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори:

1.1.1. Продажу нафти та газового конденсату (надалі по тексту товар);

1.1.2. Поставки (придбання) нафтопродуктів (надалі по тексту ПММ);

1.1.3. Продажу нафтопродуктів (надалі по тексту ПММ) за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн (п`ятдесят мільйонів гривень 00 коп.). Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки товару та ПММ визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

Пункт 1.4. договору визначає, що товар (або ПММ), переданий на комісію для здійснення його подальшого продажу, є власністю комітента.

В пункті 3.4. договору сторони погодили, що датою передачі товару (або ПММ) на комісію вважається дата підписання сторонами актів приймання-передачі. Датою приймання ПММ вважається дата підписання сторонами актів приймання-передачі.

Відповідно до пункту 9.1. договору комісії (в редакції додатку від 30.03.2022 № 10), цей договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.03.2023, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

02 квітня 2018 року сторонами укладено додаток № 4 до договору комісії, за умовами якого, відповідно до пункту 1.1.3. договору, сторони погодили, що комітент передає комісіонеру для продажу ПММ у квітні місяці 2018 року в наступному асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки, а саме:

EXW - резервуари нафтобаз ТОВ Нафтасіті та інших нафтобаз, що належать ТОВ Нафтасіті на підставі права власності або ті, що використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF.

Загальна вартість ПММ переданих для продажу складає 1 000 009 754,81 грн. у т.ч. ПДВ 166 668 292,47 грн.

02.04.2018 року, з метою виконання договору комісії, згідно укладених актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію № № 1 - 22, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн. Нафтопродукти передані, згідно актів приймання-передачі, є власністю комітента, про що зазначено в пункті 3 вказаних актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію.

Відповідно, у володінні відповідача перебувають нафтопродукти, передані на комісію за договором комісії в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн., за цінами, які існували на дату передання нафтопродукту на комісію, які позивач просить відповідача повернути.

Норми права та мотиви суду

Згідно приписів ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи нтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами абз. 1 ч. ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.І ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) обов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька равочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Стаття 1012 ЦК України визначає Договір комісії може бути укладений на визначений .трок або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, мовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії.

Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно ч.1 ст. 1021 Комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Судом встановлено, що між сторонами у справі 21.02.2018 року укладено договір комісії № 12/01/01/200-К. Відповідно до п.1.1 договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори: 1.1.1. Продажу нафти та газового конденсату (надалі по тексту товар); 1.1.2. Поставки (придбання) нафтопродуктів (надалі по тексту ПММ); 1.1.3.Продажу нафтопродуктів (надалі по тексту ПММ) за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн (п`ятдесят мільйонів гривень 00 коп.). Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки товару та ПММ визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до ст. 1022 ЦК України, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Відповідно до умов договору комісії, комісіонер зобов`язаний: надати комітенту повідомлення про укладення договорів продажу товару (або ПММ) комітента або поставки ПММ протягом 1 (одного) наступного робочого дня з дати укладення комісіонером вищезазначених договорів (п.2.10); прийняти у комітента товар (або ПММ), зазначений в п. 1.1. цього договору, на умовах, вказаних у додатках до договору (п.2.12); комісіонер надає комітенту в строк, що не перевищує 3 (трьох) робочих днів, звіти про здійснення продажу товару (або ПММ) та придбання ПММ, які є підставою для розрахунку між комітентом і комісіонером (п. 2.16); перерахувати кошти комітенту за отриманий на комісію та реалізований товар (або ПММ) в строк, який не перевищує 2 (двох) банківських днів з дати отримання таких коштів на розрахунковий рахунок комісіонера, (пункт 2.18).

Відповідно до пункту 2.19. договору комісії (в редакції додатку від 30.03.2022 № 10) комісіонер зобов`язався здійснити продаж товару (або ПММ), переданих на комісію, не пізніше 31.03.2023 року.

Пункт 2.21 договору комісії визначає, що у випадку порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази.

Судом встановлено, що серед обов`язків відповідача визначених в договорі комісії, пункт 2.19 визначає, що комісіонер зобов`язаний здійснити продаж товару (або ПММ) переданих на комісію в строк, який не перевищує 90 (дев`яносто) днів з дати підписання актів приймання- передачі на комісію товару (або ПММ).

Починаючи з 26 березня 2019 року сторони щорічно продовжували строк продажу товару переданого на комісію, змінюючи редакцію пункту 2.19 договору комісії про що свідчать додатки від 26.03.2019 року № 7, від 30.03.2020 № 8, від 30.03.2021 № 9, від 30.03.2022 № 10.

В редакції додатку № 10 від 30.03.2023 комісіонер (ПАТ Нафтопереробний Комплекс-Галичина) зобов`язувався здійснити продаж товару (або ПММ) переданих на комісію, не пізніше 31.03.2023. Відповідно вказана обставина беззаперечно підтверджує наявність на комісії нереалізованого товару станом на час укладення додатку.

Вказаними додатками також продовжувався і строк дії договору, в редакції додатку № 10 від 30.03.2022 строк дії договору комісії встановлено до 31.03.2023 року.

Щодо обов`язків позивача, які мали би бути ним виконані при умові продажу комісійного товару відповідачем та на виконання яких останній обов`язково мав претендувати, проте жодних вимог не заявляв та у відзиві на такі підстави не вказував, то в розділі 2 договору комісії передбачено, що комітент зобов`язувався згідно пункту 2.2. договору комісії, сплатити комісіонеру комісійну винагороду в порядку, визначеному п. 3.1. цього договору. Пункт 3.1. договору комісії визначає, що комітент сплачує комісіонеру комісійну плату у розмірі, який визначається додатком до даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору комісії, комісійна плата, а також підтверджені документально та не відшкодовані комісіонеру витрати, понесені у зв`язку з виконанням цього договору, перераховуються комітентом на рахунок комісіонера протягом 7 (семи) робочих днів з дати підписання сторонами звіту згідно п. 2.16 договору.

Пунктом 2.3. договору комісії встановлено, що комітент зобов`язаний відшкодувати комісіонеру всі понесені ним у зв`язку з виконанням даного договору витрати, а також витрати понесені комісіонером при вжитті необхідних заходів для збереження майна комітента у разі відмови комітента від цього договору, при умові їх документального підтвердження.

Відповідно до пункту 2.4. договору комісії встановлено, що комітент зобов`язаний підписати та повернути один підписаний екземпляр звіту, наданого комісіонером згідно з п.2.16 договору, протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання.

Наведені пункти 2.2., 2.3., 2.4., 3.1., 3.2. договору комісії також підтверджують відсутність реалізації комісійних нафтопродуктів, оскільки комісіонер не заявляв вимоги про сплату комісійної винагороди, додаток щодо сплати комісійної винагороди чи понесених витрат за (нібито) проданий товар не укладався.

Підтвердженням залишків нафтопродуктів на комісії станом на 31.12.2019 та на 31.12.2020 є проведений аудит фінансової звітності позивача ТОВ АФ ПРАЙСВОТЕРХАУСКУПЕРС згідно з додатками, які підписані Головою правління ПАТ НПК-Галичина Барадним Б.С. 21.02.2020 та відповідно 08.02.2021, із зазначенням залишку нафтопродуктів, які знаходилися на відповідальному зберіганні.

Суд зауважує, що підтвердження перебування нафтопродуктів у відповідача на комісії станом на вересень 2022 року є лист датований 16.09.2022 вих. № 58-60 та підписаний Головою правління ПАТ НПК-Галичина Барадним Б.С. в якому позивача проінформовано про те, що частина нафтопродуктів, що перебувала на комісії була перевезена з Київської області до одного з НПЗ в країні з міркувань безпеки. Після підтвердження вказаного НПЗ відповідач готовий розпочати реалізацію та відвантаження цих нафтопродуктів на адресу ПАТ Укрнафта у рамках виконання раніше взятих зобов`язань. Таким чином, станом на вересень 2022 року відповідач підтвердив наявність нафтопродуктів переданих згідно з умовами договору комісії.

Інформація, зазначена в Довідці Західного офісу Держаудитслужби України від 27.04.2023 № 131305-21/6, на яку посилається відповідач, доводів позивача не спростовує.

В Довідці Західного офісу Держаудитслужби України №131305-21/6 від 27.04.2023 зустрічної звірки в Публічному акціонерному товаристві «НПК-ГАЛИЧИНА» з метою документального підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків, з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» та його відокремлених підрозділів за період 01.01.2017 по 31.12.2022р., встановлено що, Комісіонером здійснено придбання нафтопродуктів, а не їх продаж. У Довідці зазначено, що до зустрічної звірки не представлено звіти Комісіонера про продаж нафтопродуктів, в тому числі, по договору комісії від 21.02.2018р. № 12/01/01/200-К на суму 1 000 009 754,81 грн. Про укладення звітів комісіонера до Договору комісії № 12/01/01/200-К, щодо реалізації відповідачем нафтопродуктів переданих на комісію в довідці Держаудитслужби України відомості відсутні.

Відтак, даною довідкою підтверджено відсутність на час проведення аудиту належних доказів продажу відповідачем нафтопродуктів, переданих на комісію, а також неповернення нафтопродуктів після припинення терміну дії договору комісії.

В той же час, позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Аудиторського звіту від 02.08.2023 № 05-21/2 за результатами державного фінансового аудиту діяльності ПАТ Укрнафта з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року, що стосуються, зокрема, взаємовідносин між позивачем та відповідачем за спірним договором комісії, де підтверджено відсутність на час проведення аудиту належних доказів продажу відповідачем нафтопродуктів, переданих на комісію, а також неповернення нафтопродуктів після припинення терміну дії договору комісії.

У відзиві на позовну заяву та у запереченнях відповідач вказав, що продав комісійні нафтопродукти та надав копії договорів поставки нафтопродуктів, що укладені з третіми особами. Судом досліджено вказані договори та встановлено, що вони жодним чином не свідчать, що продано було саме нафтопродукти передані на комісію за договором комісії від 21.02.2018 року № 12/01/01/200-К.

Судом встановлено, що наведений відповідачем перелік укладених договорів та їх копії стосуються ряду інших товариств. Однак, доказів на підтвердження передання товару до покупців, відповідачем не надано. До укладених договорів відсутні будь-які акти приймання-передачі нафтопродуктів чи видаткові накладні, що можуть підтвердити фактичну передачу товару покупцеві, а саме палива дизельного ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн. Такі в матеріалах справи відсутні.

Надані копії договорів поставки є ідентичними та відповідно до п.3.2. договорів поставки визначено, що передача-приймання Товару за кількістю і якістю здійснюється у встановленому чинним законодавством України порядку, з оформленням акту приймання- передачі Товару. Пункт 3.3. договорів поставки визначено, що моментом поставки Товару і моментом переходу права власності на Товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін Акту приймання-передачі Товару та/або видаткової накладної.

Суд зазначає, що в обгрунтування відсутності актів приймання-передачі нафтопродуктів відповідач посилається на вилучення актів укладених з ПАТ «УКРТАТНАФТА», а не з товариствами згідно наведеного переліку, в ході проведення обшуку ПАТ «НПК-ГАЛИЧИНА» територіальним управлінням БЕБ у Львівській області в межах досудового розслідування. Протокол обшуку, який складається за результатами проведеного обшуку та до якого слідчим вноситься перелік документів вилучених під час обшуку, відповідачем не надано. З наданих відповідачем доказів не вбачається за можливе встановити виконання укладених договорів та фактичну реалізацію товару відповідачем.

Надані відповідачем накази від 2011 року про переведення в режим простою установок вторинної переробки бензину, не спростовують наявності чи відсутності виробництва продуктів нафтоперероблення в подальшому, зокрема в 2018 році. Жодними доказами не спростовані доводи позивача щодо здійснення відповідачем господарської діяльності у вигляді оптової та роздрібної торгівлі нафтопродуктами, що б підтверджувало збут саме переданого позивачем відповідачу палива дизельного ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн.

Доказом реалізації товару в квітні, червні та серпні 2018р., на думку відповідача, є відображення реалізації в податковому обліку згідно податкових накладних. Відповідачем не спростовано, того факту, що основними видами його господарської діяльності є: 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення (основний); 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 47.30 Роздрібна торгівля пальним. Відповідно, ПАТ «НПК-ГАЛИЧИНА» здійснювало оптову та роздрібну реалізацію продуктів нафтоперероблення (бензини, дизель) власного виробництва та придбаного у третіх осіб, тому який саме нафтопродукт було реалізовано до покупців в квітні, червні та серпні 2018р. надані податкові накладні не дають можливості встановити.

Слід зазначити, що податкова накладна складається по результату настання однієї з подій: врахування коштів в якості оплати за товар або відвантаження товару, в залежності яка з подій сталася раніше. Відсутність укладених актів приймання-передачі товару до договорів поставки нафтопродуктів, не дозволяє встановити, яка саме подія призвела до складення податкових накладних: чи передача товару до покупців чи отримання оплати за товар. Відповідно, надані позивачем податкові накладні не дають можливості встановити підставу їх складення та факт передачі товару, а також який саме товар реалізував відповідач до покупців: чи власного придбання/виробництва, чи отриманий на комісію від ПАТ «УКРНАФТА» за договором комісії № 12/01/01/200-К.

В процесі розгляду справи, відповідач зазначав, що повідомив позивача про реалізацію нафтопродуктів, шляхом направлення на адресу позивача звітів Комісіонера та повідомлень про укладенні договори на поставку нафтопродуктів. Доказом відправлення звітів та повідомлень відповідач надає копії фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта». ПАТ «УКРНАФТА» стверджує, що не отримувало жодних звітів комісіонера та повідомлень про укладенні договори поставки за нафтопродуктів до Договору комісії №12/01/01/200-К. Витягом з Журналу реєстрації вхідних документів ПАТ «УКРНАФТА» за період з 30.04.2018р. по 30.09.2018р. підтверджується відсутність надходження таких листів (копія витягу з журналу в матеріалах справи).

Щодо посилання відповідача на підписані між сторонами акти звірки взаєморозрахунків, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", до первинних документів відносяться документи, які містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення. Кожен первинний документ повинен містити обов`язкові реквізити, а саме: назва документа (форми); дату складання; назва підприємства, від імені якого складений документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Акти звірки взаєморозрахунків не є первинними документами, та на їх підставі записи в бухгалтерському або податковому обліку підприємства не здійснюються, відповідно останні інше підтверджують правильність здійснених розрахунків між товариствами та факт наявності дебіторської чи кредиторської заборгованості. Оскільки, товар в бухгалтерському обліку обліковується в грошовому виразі та за говором комісії теж встановлювалася його ціна, відображення в акті звірки саме грошової тості товару є цілком прийнятним та жодним чином не може свідчити про реалізацію даного товару відповідачем.

Відтак, з матеріалів справи (Додатку до аудиту фінансової звітності ПАТ «Укрнафта») вбачається, що відповідач підтверджує наявність на відповідальному зберіганні ПАТ «НПК-ГАЛИЧИНА» станом на 31.12.2020р. та на 31.12.2019р. залишків нафтопродуктів згідно договорів комісії, зокрема - Паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн.

З наведеного вбачається, що відповідачем не виконано умови договору комісії №12/01/01/200-К, нафтопродукти передані на реалізацію залишаються у володінні відповідача з 2018 року, позивач позбавлений права користуватися власними нафтопродуктами тривалий час. Наведені відповідачем докази не підтверджують виконання відповідачем умов договору комісії та реалізацію залишків комісійних нафтопродуктів, відтак у володінні відповідача, перебуває нафтопродукт належний позивачеві в загальній кількості 36 298,00 тонн на суму 1 000 009 754,81 гри. за цінами, які існували на дату передання нафтопродукту на комісію, що відповідає кількості переданого нафтопродукту за договором комісії 12/01/01/200-К.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та такими що підлягають задоволення в повному обсязі.

Судовий збір

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 939 400,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №17283УГ23 від 10.04.2023 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 939 400,00грн.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 185, 191, 192, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС-ГАЛИЧИНА» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Бериславська, буд. 82, ) повернути на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) нафтопродукти передані за Договором комісії №12/01/01/200-К від 21 лютого 2018р. в загальній кількості 36 298,00тонн, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС-ГАЛИЧИНА» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Бериславська, буд. 82, ) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5, ) судовий збір у розмірі 939 400,00грн.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2023 року.

Суддя Коссак С.М.