ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. ОдесаСправа № 915/534/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: О.М. Дорогань

від відповідачів:

1)Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське»: не з`явився

2) ОСОБА_1 : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 (суддя М.В. Мавродієва, м.Миколаїв, повний текст складено 31.07.2023)

у справі №915/534/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро»

до відповідачів

1)Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське»;

2) ОСОБА_1

про стягнення 1352348,38 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Процесуальні дії суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просило стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське», як покупця за договором поставки №МВ-31/21 від 25.03.2021, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як поручителів за договором поруки від 26.03.2021, на його користь грошові кошти в загальній сумі 1352348,38 грн, з яких: 583702,47 основний борг за договором поставки №МВ-31/21 від 25.03.2021, 192604,23 грн дооцінка вартості товару, 253040,83 грн - 36% річних, 206260,36 грн пеня, 116740,49 грн штраф.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у спірній сумі (з урахуванням дооцінки вартості товару - на курсову різницю). Відповідно до умов договору позивачем нараховано пеню, штраф та відсотки річних.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі; справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами Господарського суду Миколаївської області від 27.03.2023 залишено без розгляду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» до ОСОБА_2 за відповідним клопотанням позивача, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське» та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» 583702,47 грн основного боргу, 20841,32 грн 3% річних, 61878,11грн пені, 35022,15 грн штрафу, 192604,23 грн дооцінки вартості товару та 20290,0 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача щодо повної та своєчасної сплати поставленого товару у спірній сумі за укладеним між сторонами договором поставки, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення основного боргу (з урахуванням дооцінки вартості товару) у заявленому позивачем розмірі та правомірність нарахування позивачем пені, штрафу та 36% відсотків річних.

Водночас місцевий господарський суд, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір штрафних санкцій на 70% (пені до 61878,11 грн, штрафу до 35022,15 грн).

Крім того, суд обмежив розмір відсотків річних до законодавчо встановлених статтею 625 Цивільного кодексу України 3% річних, які за розрахунком суду становлять 20841,32грн.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

-відмова суду першої інстанції у стягненні пені у розмірі 144382,25 грн і штрафу у розмірі 81718,34 грн у зв`язку із їх зменшенням на 70% є наслідком неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням Господарським судом Миколаївської області норм матеріального права, а саме, частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частини першої статті 233 Господарського кодексу України;

-стягнення дооцінки вартості товару, як складової та невід`ємної частини суми основного боргу, жодним чином не компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням винною стороною умов укладеного договору;

-обмеження судом першої інстанції розміру процентів річних до законодавчо встановлених статтею 625 Цивільного кодексу України є наслідком неправильного застосування частини першої статті 233 Господарського кодексу України.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В.Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

У зв`язку з тим, що на час надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/534/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, ухвалою суду від 16.08.2023 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 у справі №915/534/22 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/534/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

28.08.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №915/534/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 у справі №915/534/22. Встановлено відповідачам строк до 20.09.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

Відзиви на апеляційну скаргу, будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань до суду апеляційної інстанції не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, постановлено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 у справі № 915/534/22 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Розгляд справи №915/534/22 призначено на 07.11.2023 о 12:00 год.

Відповідачі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином, проте в судовому засіданні 07.11.2023 участі не брали.

Приймаючи до уваги, що оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а також враховуючи, що частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників відповідачів.

За клопотанням скаржника судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено сторонами у справі, 25.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейсагро», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське», як покупцем, було укладено договір поставки №МВ-31/21 (далі договір поставки), за умовами пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору поставки, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, термін та умови оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях - додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно із пунктом 2.1. договору поставки, асортимент, кількість та ціна товару визначаються специфікаціями та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід`ємною частиною цього договору.

Ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується у специфікаціях в національній валюті України і визначається еквівалент у доларах США (пункт 2.2. договору поставки).

Пунктом 2.3. договору поставки передбачено, що загальна сума договору визначається сукупністю специфікацій та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в пункті 2.1 договору, та які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку розбіжностей даних у специфікаціях щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 договору поставки всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору є його невід`ємною частиною, незалежно від того чи є в них посилання на даний договір.

У разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник має право проводити перерахунок (дооцінку) вартості поставленого покупцю товару (пункт 2.5. договору поставки).

Пунктом 3.3. договору поставки передбачено, що сторони відповідно до положень частини другої статті 524 та статті 533 Цивільного кодексу України погоджуються застосовувати при проведені розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання даного договору та/або специфікації.

Згідно із пунктом 3.4. договору поставки у тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день, що передує проведенню розрахунків (перерахуванню коштів), відвантаженню товару в рахунок погашення заборгованості є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення специфікації(й), оплата грошових коштів за отриманий товар, відбувається відповідно до курсу долара США до гривні на дату, що передує здійсненню розрахунку (курс продажу долара США згідно даних опублікованих на сайті: http://minfin.com.ua/currency/mb/ (показник «ринкові курси» - «продаж»), у разі відсутності потрібної інформації сторони користуються даними опублікованими на сайті http://mezhbank.org.ua (показник «архів торгів» - «продаж» - «максимум»). У виняткових випадках (відсутність з будь-яких причин інформації на зазначених сайтах) постачальник повідомляє в письмовому вигляді, факсимільним зв`язком або на зазначену електронну адресу покупцю курс гривні до долара США за яким буде здійснено розрахунок, перерахунок (дооцінку) вартості товару поставленого покупцю. Сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують формулу: С = А1/А2 х В, де С - сума належна до оплати; В - ціна товару на момент підписання специфікації; А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні), що передує дню проведення розрахунків/дню звернення до суду з відповідним позовом; А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні) на день підписання відповідної специфікації.

Відповідно до пункту 3.4.1. договору поставки всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням пункту 3.4 договору. При цьому відповідно до положень статті 632 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди, що право на перерахунок вартості товару (дооцінку) у постачальника виникає автоматично після збільшення курсу долара США до гривні, враховуючи визначення ціни еквівалентно в доларах США. Постачальник не зобов`язаний надсилати покупцю жодних листів, повідомлень, перерахунків тощо, щодо вартості товару, який підлягає оплаті, сторони в рівній мірі об`єктивно наділені можливістю встановити курс долара США до гривні України. При намірі сплатити повну вартість товару, покупець самостійно визначає суму заборгованості у відповідності за погодженою сторонами у пункті 3.4. договору формулою.

За умовами пункту 3.7. договору поставки покупець при перерахуванні коштів за товар в платіжному дорученні (в графі «призначення платежу») повинен зазначити, згідно якого договору та якої специфікації перераховано даний платіж. В разі незазначення цих даних, або в разі неправильно вказаного призначення платежу, та/або в разі несвоєчасної оплати товару, постачальник має право на свій розсуд віднести отримані грошові суми на погашення в першу чергу - штрафних санкцій, пені, відсотків, після цього - суми основного боргу.

Пунктом 5.1.1. договору поставки визначено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

У пункті 5.8. договору поставки сторони встановили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідною специфікацією та/або додатковою(ими) угодою(ами) до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

У пункті 5.9. договору поставки сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до статті 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

До того ж, судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейсагро», як кредитором, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як поручителями, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СГП Новоселівське», як боржником, було укладено договір поруки, за умовами пункту 1.1. якого поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за договором, передбаченим пунктом 2 даного договору (надалі іменується «основний договір»).

Згідно із пунктом 2.1 договору поруки під «основним договором» у даному договорі розуміється договір поставки №МВ-31/21 від 25.03.2021, укладений між кредитором (в основному договорі іменується «постачальник») та боржником (в основному договорі іменується «покупець») та укладені до нього специфікації і інші документи первинного бухгалтерського обліку, які стосуються основного договору.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.4., 3.1., 3.2. договору поруки у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Обов`язки та відповідальність поручителів перед кредитором обмежується сумою усіх зобов`язань боржника за основним договором, у тому числі сумою зобов`язань, які виникнуть, у зв`язку із простроченням виконання основного договору. Підписанням цього договору поручителі, без додаткового повідомлення кредитора та без укладення окремої угоди, надає безумовну згоду на те, що у випадку збільшення обсягу обов`язку боржника перед кредитором за основним договором, відповідно збільшується обсяг обов`язку поручителів перед кредитором.

Пунктом 3.3. договору поруки визначено, що поручителі несуть відповідальність перед кредитором за сплату боржником: основного боргу, дооцінки вартості поставленого товару, 36% річних, пені, штрафу, індексу інфляції, судового збору, відшкодування збитків передбачених основним договором та даним договором.

У разі порушення боржником обов`язку за основним договором, поручителі зобов`язані, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором, на підставі письмової вимоги кредитора, протягом трьох календарних днів, шляхом сплати грошових коштів на поточний рахунок кредитора (пункт 4.1. договору поруки).

У пункті 6.1. договору поруки сторонами погоджено, що цей договір набуває чинності з дати його укладення і діє протягом п`яти років, але не довше ніж до моменту припинення поруки. Порука припиняється через 5 (п`ять) років з дати укладення даного договору.

Також, як встановлено судом першої інстанції та неоспорено учасниками справи, сторонами договору поставки погоджено передачу товару на загальну суму 787237,42 грн, згідно підписаних ними специфікацій до такого договору, а саме:

-специфікація №1 від 26.03.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити товар наступним чином: 19152,00 грн у строк до 26.03.2021, 76608,00 грн у строк до 31.07.2021;

-специфікація №2 від 26.03.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити товар наступним чином: 24080,00 грн у строк до 26.03.2021, 96320,00 грн у строк до 31.07.2021;

-специфікація №3 від 26.03.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити товар наступним чином: 33030,00 грн у строк до 26.03.2021, 132120,00 грн у строк до 31.07.2021;

-специфікація №4 від 13.05.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити товар наступним чином: 16363,20 грн у строк до 13.05.2021; 65452,80 грн у строк до 31.08.2021;

-специфікація №5 від 04.06.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити товар наступним чином: 10646,40 грн у строк до 04.06.2021; 42585,59 грн у строк до 31.07.2021;

-специфікація №6 від 02.07.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити товар наступним чином: 3148,69 грн у строк до 02.07.2021; 59825,20 грн у строк до 15.08.2021;

-специфікація №7 від 26.08.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити 16772,95 грн вартості товару у строк до 26.08.2021;

-специфікація №8 від 26.08.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити 10500,00 грн вартості товару у строк до 26.08.2021;

-специфікація №9 від 28.08.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити 21840,01 грн вартості товару у строк до 28.08.2021;

-специфікація №11 від 14.09.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити 11339,10 грн вартості товару у строк до 14.09.2021;

-специфікація №12 від 23.09.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити 31122,18 грн вартості товару у строк до 23.09.2021;

-специфікація №13 від 01.10.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався оплатити 116331,30 грн вартості товару у строк до 01.10.2021.

На підставі договору поставки та специфікацій до нього, постачальником у період з 31.03.2021 по 01.10.2021 передано, а покупцем отримано товар, на загальну суму 787237,42грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Також у період з 26.03.2021 по 01.10.2021 постачальником виставлено покупцю рахунки на оплату по замовленню.

Як вказує позивач, він виконав свої обов`язки за договором поставки у повному обсязі, претензій щодо якості чи кількості поставленого товару від покупця на адресу постачальника не надходило.

Покупцем у період з 31.03.2021 по 27.08.2021 частково оплачено постачальнику вартість переданого за договором поставки товару у загальній сумі 203534,95 грн, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами та платіжними дорученнями.

Позивач вказує, а відповідачі не спростовують, що заборгованість покупця перед постачальником за переданий по договору поставки товар становить 583702,47 грн (787237,42грн - 203534,95 грн).

Постачальник 13.09.2022 направив покупцю та поручителям вимогу про сплату грошових коштів в загальній сумі 1235210,38 грн, з яких: 583702,47 основний борг за договором поставки №МВ-31/21 від 25.03.2021, 180947,76 грн дооцінка вартості товару, 198618,76 грн - 36% річних, 155200,90 грн пеня, 116740,49 грн штраф.

Позивач стверджує, що останніми така вимога залишена без задоволення та без відповіді, а заборгованість є непогашеною. Відповідачами вказані обставини не заперечені та не спростовані.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вирішуючи спір у даній справі Господарський суд Миколаївської області, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача щодо повної та своєчасної сплати поставленого товару у спірній сумі за укладеним між сторонами договором поставки, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення основного боргу (з урахуванням дооцінки вартості товару) у заявленому позивачем розмірі та правомірність нарахування позивачем пені, штрафу та 36% відсотків річних.

Водночас місцевий господарський суд, керуючись частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшив розмір штрафних санкцій на 70% (пені до 61878,11 грн, штрафу до 35022,15 грн). Крім того, суд обмежив розмір відсотків річних до законодавчо встановлених статтею 625 Цивільного кодексу України 3% річних, які за розрахунком суду становлять 20841,32грн.

У зв`язку з наведеним, позов в частині стягнення пені, штрафу та відсотків річних задовольнив частково.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, штрафу та відсотків річних у зв`язку з їх зменшенням.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення в частині зменшення судом першої інстанції розміру сум пені, штрафу та відсотків річних.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина друга статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 552 Цивільного кодексу України.

Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.

Відтак, при вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Поняття «значно» та «надмірно», які використовуються статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

-ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

-причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

-тривалість прострочення виконання;

-наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

-поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

-поведінку кредитора;

-майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

-негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

-статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

-майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.

Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Інакше кажучи, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Як вже зазначалося, умовами договору поставки сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу; збільшили позовну давність за відповідними вимогами та виключили обмеження строку нарахування таких штрафних санкцій, встановленого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а також пунктом 5.8. такого договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 36% річних.

Враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором (сплата відповідачем 203534,95 грн із загальної заборгованості 583702,47 грн), причини неналежного виконання зобов`язань (кризову ситуацію, яка склалася в країні внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, що призводить до фінансових труднощів усіх підприємств без виключення), враховуючи обставини ненадання позивачем доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, а також те, що позивачем нараховані не один, а декілька видів штрафних санкцій за порушення, вчинені відповідачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені та штрафу до 70 %.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, є обмеження розміру відсотків річних до законодавчо встановлених статтею 625 Цивільного кодексу України 3% річних.

Крім того, необхідно зазначити, що у цій справі заявлена до стягнення сума пені, штрафу та відсотків річних у загальному розмірі 576041,68 грн складає 74,20 % від суми основного боргу (з урахуванням індексації на курсову різницю) у розмірі 776306,70 грн.

Апеляційний суд вважає, що зменшивши розмір пені та штрафу до 70% та обмеживши стягнення процентів річних до 3%, суд першої інстанції дотримався балансу інтересів сторін та принципів розумності, справедливості та пропорційності, оскільки не позбавив кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення суми штрафних санкцій та процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи виконує компенсаційну функцію для кредитора, та, в той же час, деякою мірою відновив майнову сферу боржника.

Такий висновок місцевого господарського суду ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судовій практиці.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Миколаївської області про часткове задоволення позову у зв`язку із зменшенням пені, штрафу та відсотків річних, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейсагро» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.07.2023 у справі №915/534/22 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.11.2023 (у зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії К.В. Богатиря у підготовці суддів для підтримання кваліфікації в Національній школі суддів України відповідно до наказу голови суду від 17.10.2023 №258-к).

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран