ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 Справа № 917/1637/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Михатило А.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича, АДРЕСА_1 ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ТРУД. ЗЕМЛЯ. КАПІТАЛ", вул. Зигіна, 29, кімната 19, м. Полтава, 36014

про стягнення 101 849,57 грн -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2023 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ТРУД. ЗЕМЛЯ. КАПІТАЛ" про стягнення 101 849,57 грн заборгованості за договором про надання послуг від 14.10.2022 року, з яких: 79 210,51 грн - пеня, 15 052,82 грн - інфляційні втрати, 7 586,24 грн - 3% річних (вх. №1746/23).

Ухвалою від 06.09.2023 року суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі. Здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановити відповідачу строки: для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - 5 днів з дня отримання цієї ухвали; для подання відзиву на позов, оформленого з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.ст. 167,184 ГПК України. Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Попередити відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

Відповідач отримав ухвалу суду від 06.09.2023 року про відкриття провадження у даній справі 11.09.2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

12.09.2023 року від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи і переведення в електронну форму процесуальних та інших документів, які надійшли до суду в паперовому вигляді.

Заяви в паперовому вигляді до суду не надходили.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг від 14 жовтня 2022 року. Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 321600,00 грн. та пені в розмірі 45645,48 грн. (розрахованої станом на 6 лютого 2023 року). Згідно з рішенням господарського суду Харківської області від 24 квітня 2023 року по справі № 922/521/23 позовні вимоги задоволено частково, а саме: - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал» на користь Фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича грошову заборгованість за договором про надання послуг від 14 жовтня 2022 року б/н в сумі 321600,00 грн та пеню в сумі 44490,41 грн; а також 5491,35 грн судового збору. - у стягненні пені в сумі 1155,07 грн відмовлено. Грошові кошти за договором про надання послуг від 14 жовтня 2022 року позивач фактично отримав в процесі примусового виконання рішення 30 серпня 2023 року за платіжною інструкцією № 5887 від приватного виконавця Шиндель В.А. З урахуванням викладеного, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача за період з 7 лютого 2023 року по 30 серпня 2023 року на підставі п. 5.4 договору про надання послуг від 14 жовтня 2022 року пеню в розмірі 79210,51 грн., 15 052,82 грн - інфляційні втрати та 7 586,24 грн - 3% річних.

Як докази обґрунтованості позовних вимог позивач подав до суду в копіях: розрахунок пені, річних та інфляційних, Договір від 14.10.2022 року; рішення Господарського суду Харківської області від 24.04.2023 у справі №922/521/23; наказ суду від 14.08.2023 у справі №922/521/23; витяг з ЄДР щодо відповідача; платіжну інструкцію № 5887 від 30.08.2023 року, ордер адвоката; свідоцтво адвоката.

Відповідач правом на подання суду доказів не скористався.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі поданих доказів суд встановив, що 14.10.2022 між ТОВ «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал» (Замовник, відповідач) та ФОП Кобець М.Г. (Виконавець, позивач) укладено договір про надання послуг б/н (арк. справи 12-14), згідно з умовами якого в порядку та на умовах, встановлених цим Договором, Виконавець зобов`язаний за завданням Замовника надати останньому послуги з обробки земельної ділянки - збирання соняшника, а Замовник зобов`язаний прийняти фактично надані Виконавцем послуги та сплатити їх вартість на умовах, визначених даним Договором.

Фізична особа-підприємець Кобець Микола Григорович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал», в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 367245,48 грн, а саме: грошову заборгованість за договором про надання послуг від 14 жовтня 2022 року б/н в сумі 321600,00 грн (справа № 922/521/23). Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 14.10.2022 б/н в частині внесення оплати за отримані послуги в розмірі та в строки, передбачені зазначеним договором. Також позивач просив стягнути з відповідача пеню, нараховану на підставі п. 5.4 договору про надання послуг від 14 жовтня 2022 року б/н, в сумі 45645,48 грн, а саме: 14212,60 грн за період з 17.11.2022 по 08.12.2022; 9690,41 грн за період з 09.12.2022 по 23.12.2022; 4072,33 грн за період з 24.12.2022 по 31.12.2022; 10180,82 за період з 01.01.2023 по 20.01.2023 та 7489,32 грн за період з 21.01.2023 по 06.02.2023.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2023 у справі №922/521/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" на користь фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича грошову заборгованість за договором про надання послуг від 14.10.2022 б/н у сумі 321600,00 грн та пеню у сумі 44490,41 грн; а також 5491,35 грн судового збору. У стягненні пені у сумі 1155,07 грн відмовлено (арк. справи 16-24).

Згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою від 17.07.2023 року у справі 922/521/23 Східний апеляційний господарський суд повернув заявнику апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Труд.Земля.Капітал (вх.892Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2023 у справі №922/521/23.

14.08.2023 року Господарський суд Харківської області видав наказ на примусове виконання рішення у справі № 922/521/23 (арк. справи 25).

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 року в справі № 910/9823/17.

Разом із тим, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2018 року в справі № 917/1345/17.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року в справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 року в справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2023 року по справі № 922/521/23 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді даної справи.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вказане судове рішення набрало законної сили 17.07.2023 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2023 у справі №922/521/23 встановлено, що Позивач - ФОП Кобець М.Г. (Виконавець) протягом дії Договору надав відповідачу - ТОВ «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал» (Замовнику) Послуги за цим Договором на загальну суму 471600,00 грн, що підтверджується наданим до позовної заяви Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12.11.2022, з якого вбачається, що Виконавцем були проведені роботи (надані послуги) - збирання соняшника - 393 га загальною вартістю 471600,00 грн. ПДВ не передбачено. Сторони претензій одна до одної не мають. Вказаний Акт підписаний обома сторонами та засвідчений печатками сторін.

Відповідач - ТОВ «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал» не виконав належним чином свої зобов`язання за Договором в частині внесення оплати за отримані послуги в розмірі та в строк, які визначені п. 4.3 Договору, вже після спливу зазначеного строку частково оплатив виконані позивачем послуги (виконані роботи) на суму 150000,00 грн, а саме сплатив: 23.12.2022 - 100000,00 грн та 20.01.2023 - 50000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача - ФОП Кобець М.Г. за період з 01.10.2022 по 02.02.2023.

Таким чином, у відповідача залишилась заборгованість з оплати отриманих послуг за договором про надання послуг від 14 жовтня 2022 року б/н згідно з Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 12.11.2022 в сумі 321600,00 грн.

Відповідно до п. 5.4 договору про надання послуг від 14 жовтня 2022 року б/н, за порушення строку оплати наданих Послуг Замовник зобов`язаний сплатити Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, за кожен день прострочення від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

В частині стягнення пені суд зазначив, що, зважаючи на те, що Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) за Договором був підписаний сторонами 12.11.2022, у відповідності до умов п. 4.3 Договору, відповідач повинен був внести на рахунок позивача оплату за отримані послуги в строк до 16.11.2022 включно.

Таким чином, початком періоду нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язання з оплати отриманих послуг є 17.11.2022.

Крім того, враховуючи здійснені відповідачем оплати 23.12.2022 (в сумі 100000,00 грн) та 20.01.2023 (в сумі 50000,00 грн), з огляду на умови п. 4.4 Договору та вимоги ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», вказані дні сплати суми заборгованості (23.12.2022 і 20.01.2023) не включаються в період часу, за який нараховуються штрафні санкції.

На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені шляхом здійснення перерахунку заявлених до стягнення сум пені із врахуванням здійснених відповідачем оплат, суд встановив, що позивачем вірно визначено дату початку відліку періоду прострочення - наступний день після кінцевої дати виконання зобов`язання з оплати наданих послуг, визначеної п. 4.3 Договору.

Суд також вказав, що позивач безпідставно нарахував пеню за дні фактичного проведення оплат відповідачем (23.12.2022 і 20.01.2023), які з урахуванням умов п. 4.4 Договору та положень ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» не включаються до періоду прострочення платежів, а отже позивач помилково визначив загальну кількість днів прострочення платежів - 82 дні замість вірної кількості - 80 днів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню на суму 44490,41 грн, з яких: 14212,60 грн за період з 17.11.2022 по 08.12.2022; 9044,38 грн за період з 09.12.2022 по 22.12.2022; 4072,33 грн за період з 24.12.2022 по 31.12.2022; 9671,78 за період з 01.01.2023 по 19.01.2023 та 7489,32 грн за період з 21.01.2023 по 06.02.2023; позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 1155,07 грн задоволенню не підлягали.

Позивач вказує, що грошові кошти за договором про надання послуг від 14 жовтня 2022 року позивач фактично отримав в процесі примусового виконання рішення 30 серпня 2023 року за платіжною інструкцією № 5887 від приватного виконавця Шиндель В.А. (арк. справи 27).

Позивач нарахував за період з 7 лютого 2023 року по 30 серпня 2023 року на підставі п. 5.4 договору про надання послуг від 14 жовтня 2022 року пеню в розмірі 79210,51 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України 15 052,82 грн - інфляційні втрати, 7 586,24 грн - 3% річних.

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення унормовано статтею 509 Цивільного кодексу України, за приписами якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

Судом встановлено, що рішення суду у справі № 922/521/23 виконано 30.08.2023 року.

Позивач у справі № 922/521/23 заявляв до стягнення пеню в сумі 45645,48 грн, а саме: 14212,60 грн за період з 17.11.2022 по 08.12.2022; 9690,41 грн за період з 09.12.2022 по 23.12.2022; 4072,33 грн за період з 24.12.2022 по 31.12.2022; 10180,82 за період з 01.01.2023 по 20.01.2023 та 7489,32 грн за період з 21.01.2023 по 06.02.2023.

У справі, що розглядається позивач просить стягнути з відповідача:

- пеню за період з 7 лютого 2023 року по 30 серпня 2023 року на підставі п. 5.4 договору про надання послуг від 14 жовтня 2022 року в розмірі 79210,51 грн.,

- інфляційні втрати в розмірі 15052,82 грн. та три проценти річних в розмірі 7586,24 грн. за період з 17 листопада 2022 року по 30.08.2023 року.

З розрахунку позивача вбачається, що фактично позивач нарахував інфляційні за період з 17.11.2022 року по 31.07.2023 року ( а не по 30.08.2023 року).

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем, суд встановив, що позивачем не враховано положення п.6 с. 231 ГК України.

Так, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафним санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 04.12.2012 у справі №17/034-11 та від 11.12.2012 у справі №10/065-11, від 20 серпня 2020 року у справі № 902/959/19 та ін.

Як вже зазначено судом вище, у даній справі початком періоду нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язання з оплати отриманих послуг є 17.11.2022.

Отже, пеня підлягає нарахуванню за період з 17.11.2022 року по 17.05.2023 року.

У справі № 922/521/23 позивачем було задоволено вимоги позивача про стягнення пені за період з 17.11.2022 року по 06.02.2023 року.

Таким чином, у даній справі вірним буде розрахунок пені за період з 07.02.2023 року по 17.05.2023 року, що становить 44 054,79 грн.

Помилок в частині нарахування інфляційних за період з 17 листопада 2022 року по 31.07.2023 року судом не виявлено.

Стосовно розрахунку інфляційних втрат суд враховує наступне.

Кінцем відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі, тобто день зарахування суми платежу визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 251 ЦК України, а отже, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Матеріали справи свідчать, що рішення суду у справі № 922/521/23 виконано 30.08.2023 року, що також підтверджує сам позивач. Тобто, в даному випадку грошове зобов`язання 30.08.2023 року вже припинилося.

В частині нарахування річних за період з 17 листопада 2022 року по 30.08.2023 року позивачем не вірно визначено кінець періоду нарахування, оскільки помилково враховано 30.08.2023 року як останній день прострочення, тоді як останнім днем є 29.08.2023 року.

Судом здійснено перерахунок річних, сума річних, що підлягає стягненню становить 7559,80 грн.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ст. 14 ГПК України).

Жодних доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору чи контррозрахунку відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 44 054,79 грн. пені, інфляційних втрат в розмірі 15052,82 грн., три проценти річних в розмірі 7 559,80 грн. та наявність правових підстав для їх задоволення.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1756,86 грн.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал» (, юридична адреса: 36014, м. Полтава, вул. Зигіна, буд. 29, кімната 19) на користь Фізичної особи-підприємця Кобець Миколи Григоровича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 44 054,79 грн. пені, інфляційні втрати в розмірі 15052,82 грн. , три проценти річних в розмірі 7 559,80 грн. грн.,1 756,86 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 23.11.2023 р.

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.