ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

15 листопада 2023 року Справа № 915/187/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши справу

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО" (, 54007, м. Миколаїв, вул. Троїцька, 159/1, e-mail:),

ініціюючий кредитор: Товариство з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ" (, 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А, вхід "Б", 3 поверх, офіс № 8, e-mail: ),

кредитор: Головне управління ДПС у Миколаївській області (; вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ел.пошта: ,

кредитор: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

розпорядник майна боржника: арбітражний керуючий Фоменко Мілена Сергіївна (54004, м. Миколаїв, вул. 1 Інгульська, 1-З, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), -

представники учасників справи

Від ініціюючого кредитора, ОСОБА_2 .

Від кредитора, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Арбітражний керуючий Фоменко М.С.

суть спору: про розгляд кредиторських вимог, попереднє засідання,

встановив:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/187/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО" ().

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.02.2022 головуючим у справі визначено суддю Ткаченка О.В.

30.08.2023 судом задоволено заяву головуючого судді Ткаченка О.В. про самовідвід та постановлено справу № 915/187/22 передати для визначення головуючого судді в порядку, встановленому статтею 32 ГПК України.

За розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №64 від 06.09.2023 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/187/22.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.09.2023 головуючим у справі №915/187/22 визначено суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 11.09.2023 суд постановив: справу №915/187/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Н Авто" прийняти до свого провадження, продовжити строк процедури розпорядження майном у справі та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Фоменко М.С. на два місяці, попереднє засідання у справі призначити на 18 жовтня 2023 року о 12:00 год.

18.10.2023 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення попереднього засідання у справі на 15 листопада 2023 року о 10:30 год.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення попереднього засідання.

У судовому засіданні 15.11.2023 кредитор ОСОБА_1 та його представник підтримали заяву про визнання кредиторських вимог, просили суд заяву задовольнити та визнати грошові вимоги до боржника щодо виплати заборгованості з заробітної плати у розмірі 733893,00 грн. Стосовно заперечень розпорядника майна Марний О.В. повідомив суду про відсутність у нього доступу до фінансової документації банкрута.

Розпорядник майна підтримала твердження, викладені в уточненому повідомленні про результати розгляду грошових вимог за вих. №02-31/13 від 10.07.2023, вважає, що підлягають включенню до першої черги задоволення вимог кредиторів заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги з заборгованості ТОВ "Н АВТО" з заробітної плати за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 72000,00 грн та 5368,00 грн судового збору.

Представник ініціюючого кредитора залишає вирішення питання щодо грошових вимог ОСОБА_1 на розсуд суду.

На підставі ст.. 233 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заявлені кредиторами грошові вимоги, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Ухвалою суду від 28.10.2022 відкрито провадження у справі № 915/187/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Н Авто", ; визнано вимоги ініцюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНІ ФЛОУ" () до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО" () у розмірі 2482352,00 грн, введено процедуру розпорядження майном боржника з 28.10.2022 на строк до 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Фоменко Мілену Сергіївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 2 від 08.02.2013); попереднє засідання суду призначено на 12 січня 2023 року.

З метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, господарський судом здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство на офіційному вебпорталі судової влади України. Відповідне повідомлення опубліковане 31.10.2022 на офіційному сайті Вищого господарського суду України оприлюднено повідомлення № 69457.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За приписами ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - Кодекс), конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

15.02.2023 на адресу суду надійшла заява Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі ГУ ДПС у Миколаївській області) б/н від 15.02.2023 про визнання кредиторських вимог до боржника у сумі 1240884,32 грн.

Ухвалою від 06.03.2023 судом постановлено: визнати кредиторські вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО" () у сумі 1235516,32 грн. та 5368,00 грн. судових витрат із задоволенням у такій черговості: 5368,00 грн. (судовий збір) - 1 черга; 687391,70 грн. (податки та збори) - 3 черга; 548124,62 грн. (штраф та пеня) - 6 черга; Головне управління ДПС у Миколаївській області () є конкурсним кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО" () без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Ухвалою суду від 17.03.2023 прийнято до розгляду заяву Директора ТОВ "Н Авто" Марного Олександра Володимировича б/н від 02.03.3023 про визнання грошових вимог до боржника ТОВ "Н Авто".

Заяву обґрунтовано посиланням на ст. 43 Конституції України, ст. 115 Кодексу законів про працю України, ст. 1, 21, 23, 24 Закону України «Про оплату праці», абз. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства та мотивовано тим, що протоколом загальних зборів учасників "Н АВТО" № 15 від 17.07.2019 було призначено на посаду директора ТОВ "Н АВТО" ОСОБА_1 . Відповідно до наказу №15-К від 17.07.2019 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора з посадовим окладом згідно штатного розпису. Відповідно до затвердженого 31.08.2020 штатного розпису ТОВ "Н АВТО" посадовий оклад директора з 01.09.2020 становить 10000,00 грн. Відповідно до затвердженого 31.12.2020 штатного розпису ТОВ "Н АВТО" посадовий оклад директора з 01.01.2021 становить 35000,00 грн. Відповідно до затвердженого 30.06.2021 штатного розпису ТОВ "Н АВТО" посадовий оклад директора з 01.07.2021 становить 35000,00 грн. Відповідно до затвердженого 31.12.2021 штатного розпису ТОВ "Н АВТО" посадовий оклад директора з 01.01.2022 становить 40000,00 грн. Заборгованість по нарахованій та несплачений заробітній платі за період з грудня 2020 року по грудень 2022 року становить 728525,00 грн.

Розпорядником майна розглянуто заяву кредитора та надано суду уточнене повідомлення про результати розгляду грошових вимог за вих. №02-31/13 від 10.07.2023.

Розпорядник майна зазначає, що ТОВ "Н АВТО" проігнорувало численні запити арбітражного керуючого щодо надання копій відомостей про нарахування заробітної плати за період з січня 2019 року по лютий 2023 року, інформації про наявну заборгованість з заробітної плати станом на 2023 рік, інформації щодо кількості працівників ТОВ "Н АВТО" та копій штатного розпису за 2019-2022 роки, що унеможливило встановлення дійсного розміру заборгованості ТОВ "Н АВТО" з заробітної плати перед ОСОБА_1 . Проте, нещодавно розпорядником майна отримано штатний розпис ТОВ "Н АВТО" станом на 01.04.2020, відповідно до якого посадовий оклад директора ТОВ "Н АВТО" складав 8000,00 грн.

Розпорядник майна не погоджується з періодом визначення заборгованості та звертає увагу суду на те, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ "Н АВТО" є Кучеревський А.М. та за наявною інформацією з 20.08.2021 ОСОБА_1 не займав посаду директора ТОВ "Н АВТО", що вбачається з судового рішення у справі №910/16087/21. Отже, нарахування ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати за період з вересня 2021 року по грудень 2022 року є безпідставним.

Розпорядник майна також зазначає, що збільшення розміру винагороди (посадового окладу) директора ТОВ "Н АВТО" з 01.01.2021 до 35000,00 грн та з 01.01.2022 до 40000,00 грн відбулося з порушенням вимог п.7 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та пп. 9 п. 7.2. ст. 7 Статуту ТОВ "Н АВТО", а отже є протиправним.

З урахуванням наведеного, розпорядник майна вважає, що підлягають включенню до першої черги задоволення вимог кредиторів заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги з заборгованості ТОВ "Н АВТО" з заробітної плати за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 72000,00 грн та 5368,00 грн судового збору.

Відповідно до частини другої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

На виконання завдань попереднього судового засідання у справі про банкрутство, господарським судом розглядаються кредиторські вимоги, які не було розглянуто, а саме відповідна заява ОСОБА_1 .. При цьому судом враховується наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною першою статті 3, статтею 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці».

Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8- рп/2013 у справі № 1-13/2013 зазначено, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.

За таких обставин, саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові від 31 травня 2021 року у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19).

Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18).

Надаючи оцінку твердженням кредитора, з урахуванням положень статей 74, 80 ГПК України, господарський суд виходить з того, що станом на момент подання заяви з кредиторськими вимогами про виплату заробітної плати, кредитор є керівником товариства боржника, а відтак має та повинен мати доступ до первинної фінансової та звітної документації боржника або має повноваження для її відновлення шляхом звернення до відповідних контролюючих органів, яким таку звітність мало бути подано, в тому числі за період, за який кредитором заявлено грошові вимоги. Отже саме на кредитора покладено обов`язок доведення як факту наявності заборгованості з виплати заробітної плати так і її розміру.

Разом з тим, заявник, не подав належних доказів в розумінні положень ст. 76 ГПК України, на підтвердження факту наявності заборгованості із невиплаченої заробітної плати.

Здійснюючи такий висновок, господарський суд виходить з наступних міркувань.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Аналогічна норма міститься статті 30 Закону України "Про оплату праці", яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

За змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові від 30 червня 2021 року у справі № 431/5197/19 (провадження № 61-17132св20).

Кредитором додано до заяви про визнання грошових вимог копії штатних розписів від 31.08.2020, від 31.12.2020, від 30.06.2021, від 31.12.2021 (а.с. 11-14).

Разом з тим, досліджуючи подані докази в цій частині, господарський суд відзначає, що вони можуть свідчити лише про вірогідний розмір заробітної плати, який підлягав нарахуванню керівнику товариства.

При цьому, матеріали справи не містять доказів дотримання при їх складенні вимог пп. 9 п. 7.2. Статуту товариства щодо їх затвердження Загальними зборами товариства, що зазначеним пунктом Статуту віднесено до виключної компетенції Загальних зборів товариства.

Доказів відсутності доступу до відповідної документації у заявника як посадової особи виконавчого органу боржника в матеріалах справи відсутні.

Господарський суд відзначає, що за загальним правилом доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Господарський суд не може керуватись принципом вірогідності доказів щодо встановлення розміру фактичної заборгованості, він має бути встановлений на підставі належних доказів.

За відсутності належних доказів перерахування боржником частини нарахованої зарплати (зокрема, виписки з рахунку заявника або товариства), касових документів, - тобто доказів часткового виконання товариством обов`язку з виплати заробітної плати, про що йдеться в заяви, суд не може вважати подані докази щодо суми заробітної плати, яка підлягала нарахуванню належними для встановлення розміру фактичної заборгованості, тобто заробітної плати, яку нараховано але не виплачено станом на момент подання заяви.

Надаючи оцінку поданим заявником копіям розрахунково-платіжних відомостей (а.с.15-39), господарський суд відзначає, що за умови відсутності належних доказів в розумінні наведеного вище, враховуючи той факт, що їх складено одноосібно ОСОБА_1 , не підписано головним бухгалтером, господарський суд відноситься до їх змісту критично.

При цьому, про наявність посади головного бухгалтера та особи ОСОБА_5 , яка її обіймає свідчать платіжні відомості за грудень 2020 року, січень 2021 року, березень - травень 2021 року, та штатні розписи від 31.08.2020, від 31.12.2020 та від 31.03.2020 (а.с. 12-13, 114).

А дані відомостей за лютий та червень 2021 року (а.с. 17, 21) протирічать штатному розпису ТОВ "Н АВТО" від 31.12.2020 (а.с.12), оскільки в них зазначено про наявність тільки посади директора, в той час як такий склад працівників витікає тільки з штатного розпису станом на 01 липня 2021 (а.с.13).

При цьому, доказів виконання ОСОБА_1 обов`язків головного бухгалтера або звільнення з цієї посади ОСОБА_5 не надано.

Крім того, подання зазначених доказів в частині розрахункових відомостей також суперечить поясненням ОСОБА_1 в судовому засіданні 15.11.2023 щодо відсутності в нього доступу до фінансової документації банкрута.

Отже за наявності наведених суперечностей у поданих доказах, господарський суд не може дійти висновку про дійсний розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, що зумовлює відсутність підстав для визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Н АВТО" щодо виплати заробітної плати у розмірі 733893,00 грн.

На підставі вищенаведеного, грошові вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Н АВТО" щодо виплати заробітної плати у розмірі 733893,00 грн слід відхилити.

Суд зауважує, що при вирішенні питання обґрунтованості заявлених кредитором вимог у справі про банкрутство слід мати на увазі, що згідно з статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), серед іншого, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Оцінюючи повноту і всебічність судового розгляду у цій справі, суд виходить з наведених норм КУзПБ у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, прав та обов`язків сторін у справі про банкрутство, доведення стороною відомостей, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, порядку надання доказів, та вважає за необхідне звернутися до усталених правових висновків Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які мають підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Наведені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45-47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Суд зазначає, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.05.2021 у справі № 924/556/20, від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 47 Кодексу, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

На підставі наведеного, суд вважає необхідним зобов`язати розпорядника майна за результатами попереднього засідання внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги та надати реєстр вимог кредиторів боржника до господарського суду.

Частиною 2 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів.

Відповідно до ст. 113 ГПК України - строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Відповідно до ст. 115 ГПК України - строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.2 ст. 119 ГПК України - встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Строк процедури розпорядження майном боржника є процесуальним строком, а відтак таким, що може бути продовженим, як з ініціативи сторони, так і суду, оскільки про його присічність (граничність) не зазначено в законі.

Пунктом 1.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування господарський суд за клопотанням комітету кредиторів, кредитора, арбітражного керуючого чи з власної ініціативи може продовжити строки проведення попереднього засідання суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) звернення у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником, дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, оголошення про проведення першого, повторного та/або другого повторного аукціону, виконання плану санації (у тому числі якщо провадження у справі про банкрутство продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") чи реструктуризації боргів боржника, процедури розпорядження майном, ліквідації, реструктуризації боргів боржника та погашення боргів боржника.

Враховуючи обставини даної справи, на підставі п. 1.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає необхідним продовжити строк процедури розпорядження майном у справі та повноваження розпорядника майна Фоменко М.С до 17.01.2024.

Керуючись ст. 45-47, п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Грошові вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО" в сумі 728525,00 грн відхилити.

2. Зобов`язати розпорядника майна включити до реєстру вимог кредиторів боржника визнані судом вимоги кредиторів ТОВ "МАНІ ФЛОУ" та Головного управління ДПС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Н АВТО".

3. Збори кредиторів та комітету кредиторів призначити на 05 грудня 2023 року.

4. Підсумкове засідання суду призначити на 17 січня 2023 року о 10:30 год.

5. Продовжити строк процедури розпорядження майном у справі та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Фоменко М.С. до 17.01.2024.

6. Ухвалу направити учасникам справи про банкрутство.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

8. Ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

9. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 20.11.2023.

Суддя В.О.Ржепецький