ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/511/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/511/23

за позовною заявою керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хустської районної ради Закарпатської області, м. Хуст

до Фізичної особи - підприємця Пасулі Надії Іванівни, с. Луково Хустського району

про стягнення 21 586,57 грн. за договором оренди комунального майна №22 від 10.12.2019 року, розірвання договору оренди та повернення майна,

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 21 586,57 грн. грн. заборгованості з орендної плати за договором № 22 оренди майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, міста району від 10.12.2019, розірвання договору оренди майна об`єктів №22 та зобов`язання повернути Хустській районній раді Закарпатської області за актом приймання-передачі вбудоване нежитлове приміщення, площею 36,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Хустський район, с. Луково, вул. Набережна, 32.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа № 907/511/23, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.08.2023 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 07.06.2023 р. була надіслана відповідачу 07.06.2023 р. та 14.07.2023 р. рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження фізичної особи підприємця та як вбачається з відстеження поштових відправлень №923, №260, такі отримані 04.08.2023 р. та 27.10.2023 р. відповідно.

У зв`язку з значним часом вручення поштової кореспонденції відповідачу, суд з метою встановлення обставин вручення чи не вручення ухвали суду, надіслав 29.09.2023 лист № 907/511/23/6209/23 директору Закарпатської дирекції АТ "Укрпошта" щодо повернення повідомлення про вручення, однак такий був залишений без відповіді.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані прокурором матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлено, що 10.12.2019 між відділом управління майном спільної власності територіaльних громад сіл, міста району виконавчого апарату Іршавської районної ради, правонаступником якого внаслідок реорганізації є Хустська районна рада (далі Позивач), що підтверджується рішенням Хустської районної ради Закарпатської області від 04.03.2021 року № 131 «Про припинення Іршавської районної ради в результаті реорганізації шляхом приєднання до Хустської районної ради» та приватним підприємцем Пасуля Надією Іванівною (далі Відповідач) укладений Договір № 22 оренди майна об`єктів, що нaлежать до спільної власності територіальних громад сіл, міста району (дaлі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування вбудоване нежитлове приміщення будівлі корпусу №2 колишньої Луківської ЗОШ І-ІІ ступенів в селі Луково, вулиця Набережна, 32, що позначене на інвентарній справі літерою Б №2-4, площею 36,9 кв. м., яке перебуває на балансі Іршавської районної ради, вартість якого за екепертною незалежною оцінкою станом на 31.08.2019р. становить 5842, 00 грн.

Майно передається в оренду для розміщення магазину з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (п. 1.2 Договору).

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна (п.2.1 Договору).

У разі припинення цього Договору Майно повертається Орендарем Орендодавцю. Орендар повертає Майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю за цим Договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (2.4 Договору).

Орендна плата визначена за результатом проведення конкурсу, на підставі поданої цінової пропозиції станом на вересень 2019р. в розмірі 900,00 грн. (без ПДВ) за один місяць оренди. Базова ставка оренди Майна за 1 кв.м.. становить 24,39 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Якщо індекс індекс інфляції у будь якому місяці становить менше за 1, вважати його рівним 1 (п. п. 3.1, 3.2 Договору).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що орендна плата перераховується на рахунок Орендодавця щомісяця, не пізніше 15 числа наступного місяця з одночасним повідомленням та наданням копій платіжних документів Орендодавцю про внесену плату за оренду.

У випадку закінчення строку дії Договору оренди орендна плата сплачується орендарем на дату фактичного використання Майна (п. 3.7 Договору).

Згідно з пунктом 5.4. Договору, Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що він діє з « 10.12.2019 по 10.11.2022 включно».

За умовами п. 10.7 Договору вказаний договір може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї зі сторін Договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до додатку № 1 до договору «Акт приймання - передачі Майна в оренду» Пасуля Надія Іванівна (Орендар) прийняла в строкове платне користування для розміщення магазину з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів вбудоване нежитлове приміщення в селі Луково, вул. Набережна, 32, площею 36,9 кв.м. Згідно з додатком № 2 «Розрахунок орендної плати за перший (базовий) місяць оренди» до даного Договору розмір орендної плати становить 1 583,33 грн.

Водночас, листом Хустської районної ради Закарпатської області № 01-24/111 від 12.05.2023 окружну прокуратуру проінформовано, що ФОП Пасуля Н.І. як орендар вищезазначеного спірного майна, не виконує обов`язок щодо сплати орендної плати в строки визначені Договором у зв`язку з чим, станом на квітень 2023 року, наявна заборгованість у сумі 21 586,57 грн (двадцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість гривень п`ятдесят сім копійок).

Зокрема, з наданого органом місцевого самоврядування розрахунку заборгованості по сплаті орендної плати ФОП Пасуля Н.І. вбачається, що орендна плата Відповідачем на користь Хустської районної ради з січня 2022 року не вносилась.

Хустською окружною прокуратурою надіслано Хустській районній раді Закарпатської області листи з вимогою про надання окружній прокуратурі інформації чи вживались Хустською районною радою, як уповноваженим у даних відносинах органом, заходи щодо стягнення заборгованості по орендній платі за користування ФОП Пасуля Н.І.

У відповідь на вказані листи, Позивачем листом № 01-24/111 від 12.05.2023 повідомлено прокуратуру що Хустською районною радою не будуть проводитися заходи щодо стягнення заборгованості у сумі 21586,57 грн за користування майном комунальної власності, розірвання договору № 22 від 10.12.2019 року з фізичною особою-підприємцем Пасуля Надією Іванівною та повернення майна, в тому числі в судовому порядку у зв`язку з відсутністю коштів на оплату судового збору.

Зазначені обставини і стали приводом звернення прокурора до суду з позовними вимогами про стягнення суми 21 586,57 грн. грн. заборгованості з орендної плати за договором № 22 оренди майна розірвання договору оренди майна об`єктів №22 та зобов`язання повернути Хустській районній раді Закарпатської області за актом приймання-передачі вбудоване нежитлове приміщення, площею 36,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Хустський район, с. Луково, вул. Набережна, 32.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо представництва прокурора то суд зазначає наступне.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави та відповідачем, не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу в протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура звернулася до позивача листами з вимогою про надання окружній прокуратурі інформації чи вживались Хустською районною радою, як уповноваженим у даних відносинах органом, заходи щодо стягнення заборгованості по орендній платі за користування ФОП Пасуля Н.І.

У відповідь на вказані листи, Позивачем листом № 01-24/111 від 12.05.2023 повідомлено прокуратуру що Хустською районною радою не будуть проводитися заходи щодо стягнення заборгованості у сумі 21586,57 грн за користування майном комунальної власності, розірвання договору № 22 від 10.12.2019 року з фізичною особою-підприємцем Пасуля Надією Іванівною та повернення майна, в тому числі в судовому порядку у зв`язку з відсутністю коштів на оплату судового збору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Хустської районної ради Закарпатської області, м. Хуст.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 22 від 10.12.2019 р., суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна, що належить до комунальної власності.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново - господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним законодавством, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України, або у судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору). Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Така правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 №916/1684/18.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що він діє з « 10.12.2019 по 10.11.2022 включно».

За таких обставин, суд вважає, що договір оренди № 22 від 10.12.2019 р. мав діяти включно до 10.11.2022 року.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався. Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 27.07.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Пунктом 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019 визначено, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо продовження договору оренди, щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідну постанову №634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" прийнято Кабінетом Міністрів України 27.05.2022 (далі - Постанова КМУ №634) та вона набрала законної сили 01.06.2022.

Згідно із п. 5 Постанови КМУ №634 договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Пунктом 16 Постанови КМУ №634 визначено орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Отже, положеннями Постанови КМУ №634 встановлено автоматичний порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна з початку ведення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, за наступних умов:

- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;

- відсутність повідомлення балансоутримувачем орендаря з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону.

Оскільки, строк дії договору оренди мав закінчуватися 10.11.2022 року, тобто в період дії воєнного стану, такий договір вважається таким, що продовжує свою дію.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата визначена за результатом проведення конкурсу, на підставі поданої цінової пропозиції станом на вересень 2019р. в розмірі 900,00 грн. (без ПДВ) за один місяць оренди. Базова ставка оренди Майна за 1 кв.м.. становить 24,39 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Якщо індекс індекс інфляції у будь якому місяці становить менше за 1, вважати його рівним 1 (п. п. 3.1, 3.2 Договору).

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що орендна плата перераховується на рахунок Орендодавця щомісяця, не пізніше 15 числа наступного місяця з одночасним повідомленням та наданням копій платіжних документів Орендодавцю про внесену плату за оренду.

У випадку закінчення строку дії Договору оренди орендна плата сплачується орендарем на дату фактичного використання Майна (п. 3.7 Договору).

Згідно з пунктом 5.4. Договору, Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи умови Договору, строк виконання грошового зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов`язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктом оренди за Договором, відповідачем вказані обставини передбаченим законодавством способом не спростовано та не заперечене.

З огляду на, що суд констатує про наявність обов`язку у відповідача сплачувати орендну плату до закінчення договору.

Таким чином, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд здійснивши перевірку нарахування орендної плати за період з 01.01.2022 р. по 01.04.2023 р. в розмірі 21 586,57 грн. прийшов до висновку про задоволення цієї позовної вимоги в повному обсязі.

Право наймодавця відмовитись від договору найму якщо наймач не вносить плату за користування річчю впродовж трьох місяців підряд обумовлено частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України.

Приписи частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України вказують на те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За умовами п. 10.7 Договору вказаний договір може бути розірваний за погодженням сторін. На вимогу однієї зі сторін Договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав передбачених законодавчими актами України.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

За приписами ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За таких обставин, беручи до уваги доведений перед судом факт істотного порушення відповідачем умов договору та вимог закону, у вигляді систематичної несплати орендної плати, що в свою чергу позбавило позивача права на отримання орендних платежів, у суду наявні правові підстави для розірвання в судовому порядку договору оренди та повернення об`єкту оренди.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги керівника Хустської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хустської районної ради Закарпатської області, м. Хуст до Фізичної особи - підприємця Пасулі Надії Іванівни, с. Луково Хустського району про стягнення 21 586,57 грн. за договором оренди комунального майна №22 від 10.12.2019 року, розірвання договору оренди та повернення майна підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 8 052,00 грн.

Керуючись ст. ст. 20, 41, 42, 46, 73-79, 86, 129, 216, 222, 233, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця Пасуля Надії Іванівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Хустської районної ради Закарпатської області (90400, Закарпатська область, місто Хуст, вулиця Карпатської Січі, будинок 21, код 25436388) суму 21 586,57 грн. (двадцять одну тисячу п`ятсот вісімдесят шість гривень 57 коп.) заборгованості по орендній платі.

3. Розірвати договір № 22 оренди майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, міста району від 10.12.2019, укладений між Хустською районною радою та фізичною особою-підприємцем Пасуля Надією Іванівною ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 15.12.1997).

4.Зобов`язати фізичну особу-підприємця Пасуля Надію Іванівну ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 15.12.1997) повернути Хустській районній раді Закарпатської області за актом приймання-передачі вбудоване нежитлове приміщення, площею 36,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Хустський район, с. Луково, вул. Набережна, 32.

5. Стягнути з фізичної особи підприємця Пасуля Надії Іванівни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ) суму 8 052,00 грн. (вісім тисяч п`ятдесят дві гривні 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати накази на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.11.2023.

Суддя О. Ф. Ремецькі