ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. ОдесаСправа № 915/754/21(486/893/22)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023

по справі №915/754/21(486/893/22)

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

суддя суду першої інстанції Ржепецький В.О.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, вул.Фалєєвська, 14

повний текст рішення складено та підписано: 16.08.2023.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою від 19.08.2022 до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», якою просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. директора Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» () №73 від 11.04.2022 про затвердження з 15.07.2022 штатного розкладу в новій редакції;

2) поновити позивача на роботі в Комунальному підприємстві «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на посаді заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства з дати переведення на нижче оплачувану посаду;

3) стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати переведення останнього на нижче оплачувану посаду до дня поновлення на посаді заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства;

4) стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовано тим, що 23.03.2020 наказом директора КП «ТВКГ» його переведено на посаду заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства. 18.07.2022 внаслідок скорочення посади заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства позивача було переведено на нижче оплачувану посаду диспетчера (технологічна диспетчерська), попереджено про звільнення у разі відмови та відмовлено у переведенні на вільну посаду (на період відсутності основного працівника) провідного юрисконсульта відділу договірної та претензійної роботи.

Позивач вважає скорочення посади заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства, переведення його на посаду диспетчера, відмову у переведенні на вільну посаду (на період відсутності основного працівника) провідного юрисконсульта відділу договірної та претензійної роботи протиправним та таким, що здійснено не у спосіб та не в порядку, що передбачений законодавством України.

Ухвалою від 17.04.2023 Южноукраїнський міський суд Миколаївської області постановив цивільну справу №486/893/22 (провадження №2/486/117/2023) за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу передати до Господарського суду Миколаївської області для розгляду по сумі, в провадженні якого перебуває справа№915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 в задоволені позову відмовлено.

Обґрунтування судового рішення.

Судом зазначено, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача в цій частині не можуть бути підставою для висновку про неправомірність дій відповідача в процесі виконання вимог наведеної норми.

Судом встановлено, що позивачеві в повідомленнях про звільнення було запропоновано посади, які є вакантними станом на 11.04.2022, 13.04.2022 та 21.04.2022, в подальшому було запропоновано додаткові вакантні посади диспетчера та інженера (зі збуту).

Належних доказів існування на підприємстві інших вакантних посад матеріали справи не містять.

Судом не прийнято посилання позивача на низки наказів про припинення трудового договору, та зазначено, що оцінюючи доводи сторін щодо наявності та кількості вакантних посад, господарський суд на підставі принципу вірогідності, віддав перевагу повідомленням від 11.04.2022, №04/635, від 13.04.2022 №04/644, від 21.04.2022 №04/677 перед поданими позивачем доказами, враховуючи що перші спірні правовідносини підтверджують більш повно, їх складено та підписано посадовою особою товариства.

20.09.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 по справі №915/754/21(486/893/22), у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 11 серпня 2023 року у справі № 915/754/21(486/893/22) та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що з врахуванням п.7.3.7 Статуту КП «ТВКГ», т.в.о. директора не вправі одноособово, без обов`язкового погодження з Наглядовою радою змінювати штатний розклад комунального підприємства і його наказ №73 від 11.04.2022 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням штату працівників» є незаконним. Судом першої інстанції факту незаконності вказаного наказу т.в.о. директора КП ТВКГ також не надано оцінки. В свою чергу незаконне скорочення посади позивача та переведення на нижче оплачувану роботу є похідними від даного наказу.

Матеріалами справи а також звукозаписом судового засідання від 14 червня 2023 року в повній мірі підтверджено факт не погодження т.в.о. директора КП ТВКГ штатного розкладу КП ТВКГ з Наглядовою радою комунального підприємства, що передбачав скорочення посади заступника директора КП ТВКГ.

При винесенні оскаржуваного рішення суд неправильно дослідив та надав оцінку доказам Позивача про не виконання у ході скорочення вимог частини другої статті 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України.

Позивачем, в додатках до позову було надано суду докази того, що в процесі скорочення посади позивача заступника директора КП ТВКГ останньому були запропоновані не всі вакантні посади підприємства.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Богатир К.В., що підтверджується протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №915/754/21(486/893/22) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/754/21(486/893/22) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 по справі №915/754/21(486/893/22) до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

03.10.2023 матеріали справи №915/754/21(486/893/22) надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 по справі №915/754/21(486/893/22).

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 по справі №915/754/21(486/893/22).

Призначено справу № 915/754/21(486/893/22) до розгляду на 21.11.2023 о 15:30 год. 16.11.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фактичні обставини справи.

Згідно з Статуту Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради від 18 жовтня 2018 року №1294, підприємство створене з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, найбільш ефективного використання майна території Южноукраїнська (п.п. 2.1.1, 2.1.3). Директор підприємства затверджує штатний розпис (з обов`язковим попереднім погодженням з наглядовою радою та міським головою) (п. 7.3.7) (т. 1 а.с. 36-45).

Згідно Статуту Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», директор підприємства несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів; заступники директора підприємства, керівники та спеціалісти підрозділів, а також інші працівники приймаються на роботу і звільняються директором підприємства, згідно з чинним законодавством України (п.п.7.3.9, 7.4) (т. 1 а.с.36-45).

Відповідно до наказу № 30-ОС від 23.03.2020 позивача прийнято на роботу на посаду заступника директора з питань структурно-економічної трансформації підприємства (т. 2, а.с. 22).

Наказом директора КП «ТВКГ» №73 від 11 квітня 2022 року посаду заступника директора КП «ТВКГ» з питань структурно-економічної трансформації скорочено з 15.06.2022 (а.с. 12).

Підставою винесення даного наказу стали обставини щодо банкрутства КП «ТВКГ», заходи щодо зменшення (оптимізації) витрат, що входять до собівартості комунальних витрат, зміни в організації виробництва і праці, спрямовані на підвищення ефективності роботи персоналу і вдосконалення окремих трудових функцій, приведення штатної чисельності у відповідність до фінансових можливостей підприємства та зменшення адміністративних витрат.

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений під підпис 11.04.2022 (т. 1 а.с. 12).

Згідно штатного розкладу Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на 2022 рік, який вводиться в дію з 15 червня 2022 року, затверджений т.в.о. директора КП «ТВКГ» 19.08.2022 та погоджений міським головою, посади заступника директора відсутні (т. 1 а.с. 13).

Таким чином, підприємство зазнало змін в організації виробництва і праці, а саме відбулося скорочення чисельності та штату працівників.

11.04.2022 ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення (т. 1 а.с.21).

13.04.2022 позивача повідомлено про наступне звільнення та запропоновано вакантну посаду нижчої кваліфікації диспетчер (технологічна диспетчерська) (т. 1 а.с.22).

21.04.2022 позивача повідомлено про наступне звільнення у зв`язку із скорочення штату працівників КП «ТВКГ» та запропоновано вакантну посаду нижчої кваліфікації інженер зі збуту (т. 1 а.с.23).

Заявою від 14.07.2022 ОСОБА_1 надав згоду на призначення на посади: провідного бухгалтера, водія легкового автомобіля, диспетчера (технологічна диспетчерська).

15.07.2022 позивач подав заяву про призначення його на посаду провідного юрисконсульта.

18.07.2022 за вих. №01/1037 від 15.07.2022 позивач отримав відповідь на свої заяви від 14.07.2022 та від 15.07.2022, за змістом якої для посади бухгалтера ОСОБА_1 не має економічної освіти, посади водія легкового автомобіля та провідного юрисконсульта не є вакантними.

Наказом №58-ОС від 18.07.2022 ОСОБА_1 переведено на посаду диспетчера (технологічна диспетчерська) у зв`язку зі скорочення посади заступника директора ( т.1 а.с. 24).

Так, позивач зазначає про протиправність скорочення штату працівників у зв`язку з порушенням під час затвердження штатного розпису вимог Статуту підприємства; недотримання роботодавцем обов`язку працевлаштування.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. директора Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» () №73 від 11.04.2022 про затвердження з 15.07.2022 штатного розкладу в новій редакції.

Так, відповідно до ч. 1 ст 62 ГК України, підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.

Зокрема, власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад. При цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення виборного органу первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства.

Таким чином, кожне підприємство, з урахуванням волі власника, виходячи з належного підприємству майна, вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, штатний розклад і чисельність працівників.

Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Згідно з частиною другою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від 30 вересня 2021 року у справі № 462/1930/19, провадження № 61-1981св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Таким чином доводи скаржника в цій частині не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на роботі та стягнення середній заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-43/асі18).

Згідно частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частина друга статті 42 КЗпП України містить перелік категорій працівників, які мають переваги в залишенні на роботі.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами ОСОБА_1 в процедурі скорочення не було звільнено. Останнім подано заяву від 18.07.2022 про переведення на запропоновану йому посаду (т. 1 а.с. 59).

Отже, відповідачем виконано обов`язок щодо працевлаштування працівника, а відтак право позивача, на захист якого було подано цей позов не порушено.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що право позивача було порушено у зв`язку з недотриманням в повній мірі власником підприємства обов`язку працевлаштувати працівника, а саме: не запропоновано всіх вакантних посад, зокрема, посаду юрисконсульта, відповідно до наступного.

Позивачеві в повідомленнях про звільнення було запропоновано посади, які є вакантними станом на 11.04.2022, 13.04.2022 та 21.04.2022, в подальшому було запропоновано додаткові вакантні посади диспетчера та інженера (зі збуту).

Належних доказів існування на підприємстві інших вакантних посад матеріали справи не містять.

Сторонами не спростовується факту призову з 25 лютого 2022 року по мобілізації працівника, який обіймав посаду провідного юрисконсульта.

Сторонами не заперечувалось, що останній до теперішнього часу перебуває в лавах ЗСУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (чинної на час виникнення спору) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, починаючи з 19 липня 2022 року за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада. Це звільнення від роботи має тимчасовий характер і не передбачає розірвання трудового договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Отже, якщо працівник тимчасово відсутній у зв`язку із призовом на військову службу посада, яку він займає, не є вакантною.

Таким чином колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що посада юрисконсульта є вакантною, а отже т не може пропонуватися при скороченні працівників і прийняття працівника на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до демобілізації або настання інших умов основного працівника.

Враховуючи викладене, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі.

Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки, вимоги позивачапро стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.

За наведених обставин доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не спростовують висновків, викладених в основу оскаржуваного рішення суду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 у справі № 915/754/21(486/893/22) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.11.2023.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир