ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. Справа№ 910/4857/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2023

у справі № 910/4857/23 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентри Стілмен"

про стягнення 56 717,48 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Приватне підприємство "Агрофірма ім. Б. Хмельницького" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентри Стілмен" про стягнення заборгованості 56 717,48 грн за Договором від 06.12.2022 №СТ222/22/535, з яких: 42 582,42 грн - сума попередньої передоплати, 6387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн - пені, 383,71 грн - 3 % річних, 909,98 грн - інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив умови договору поставки №СТ222/22/535 від 06.12.2022, а саме оплачений товар у повному обсязі позивачу не передав, попередню оплату не повернув.

Доводи та заперечення відповідача

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до матеріалів справи, ухвалу суду першої інстанції про прийняття позову до провадження відправлено за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, 6 - Д, оф. 43.

Проте, поштовий конверт № 01 було повернуто до суду 27.04.2023 з відміткою пошти: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд першої інстанції послався на п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до якого, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі № 910/4857/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що відносини між сторонами щодо спірної поставки товару здійснювались поза межами договору поставки № СТ222/22/535 від 06.12.2022, за усною домовленістю, на підставі виставлених відповідачем позивачеві рахунків-фактур, які були останнім оплачені у повному обсязі. Товар поставлений частково. Суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивач, згідно вимог до ч. 2 ст. 693 ЦК України, вимагав у відповідача допоставити товар, а не повернути попередню оплату, на яку товар поставлено не було. Тому строк виконання грошового зобов`язання не визначений. Ураховуючи зазначене, з посиланням на ч.2 ст. 530 ЦК України суд відмовив у позові.

Справу розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що :

- законом не визначено форму пред`явлення вимоги покупця щодо повернення попередньої оплати, тому останній може здійснювати своє право будь-яким шляхом: як звернення до боржника з претензією, листом, телеграмною тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги в визначений Законом процесуальній формі - формі позову, тому дії позивача відповідають вимогам ч. 2 ст. 693 ЦК України;

- суд не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі 909/524/18;

- суд не врахував, що поставка здійснювалась на підставі договору поставки №СТ222/22/535 від 06.12.2022. Оплата виставлених рахунків - фактур та укладання у подальшому зазначеного договору з цих же правовідносин, не свідчить про те, що це були два окремих договори.

Заперечення відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Однак, судову кореспонденцію Північного апеляційного господарського суду, яку було надіслані за його адресами, відповідач не отримав та повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з частинами 5, 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4857/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

07.08.2023 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4857/23.

Згідно з Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Демидова А.М.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 56 717,48 грн, вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2023 у справі № 910/4857/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 11.09.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 11.09.2023.

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

Заяв і клопотань від сторін під час апеляційного перегляду справи не надійшло.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів установив, що на виконання усних домовленостей, досягнутих між позивачем, як покупцем та відповідачем, як постачальником, з поставки товару, останнім виставлено позивачеві рахунок від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн., який оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 02.12.2022 № 2396 на суму 38 410,92 грн. та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн., який оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 05.12.2022 № 2397 на суму 39 973,50 грн.

Позивач, послався на те, що після оплати позивачем зазначених рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн, між сторонами укладено Договір № СТ222/22/535 від 06.12.2022, копію якого залучено до матеріалів справи. За посилання позивача вказаний договір поставки від 06.12.2022 було укладено в доповнення до виставлених відповідачем рахунків на оплату від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн. та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн., які позивачем повністю оплачені.

Зважаючи, що товар мав бути поставлений протягом 10-ти днів з моменту отримання оплати, та така оплата здійснена 02.12.2022р. та 05.12.2022р., відповідач мав поставити товар 12.12.2022 та 15.12.2022.

Оскільки станом на 13.12.2022 р. відповідачем не був поставлений товар (арматура 28) згідно рахунку від 02.12.2022 року № СТ-0006645 та який мав бути поставлений до 12.12.2022р., позивачем 13.12.2022р. було скеровано лист за №28 на адресу ТОВ "Металоцентри Стілмен" з вимогою повернути всі кошти, які були перераховані позивачем згідно платіжних доручень № 2396 від 02.12.2022 р. в розмірі 38 410, 92 грн., № 2397 від 05.12.2022 р. в розмірі 39 973, 50 грн.

Листом від 20.12.2022 р. відповідач повідомив, що не відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань, однак не може їх виконати через форс-мажорні обставини, які відбуваються на території України з 24.02.2022 р., та засвідчені листом ТПП України № 2024/02.-7.1.

В подальшому, після отримання претензії, 29.12.2022 відповідач частково поставив позивачу: арматуру 28 в кількості-108 м, лист 3x1500x3000-9 м.кв., лист 2x1500x3000-9 м.кв., на загальну суму 35 802,00 грн., в т.ч. ПДВ, який позивач прийняв.

Обставини часткової поставки товару підтверджуються видатковими накладними № СТ-0001395 від 28.12.2022 та № СТ-0001396 від 28.12.2022 та ТТН № Ст-001395 від 28.12.2022, які також не містять посилання на договір № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Як вказує позивач, видаткові накладні не підписані сторонами, з огляду на часткову поставку по оплачених рахунках. Проте отримання товару від відповідача на суму 35 802,00 грн., в т.ч. ПДВ позивачем визнається.

Відповідно до Гарантійного листа від 30.12.2022 за № СТ137-22/535, відповідач зобов`язався допоставити товар відповідно до рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672 (без посилання на Договір № СТ222/22/535 від 06.12.2022).

13.02.2023 позивачем повторно скерована Претензія до відповідача за № 06 від 13.02.2023, в якій позивач вимагав допоставити товар на суму 42 582,42 грн. за Договором від 06.12.2022 № СТ222/22/535 протягом 7 днів з дати отримання такої претензії.

Претензія відповідачем не виконана, товар на суму 42 582,42 грн. згідно рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672 не допоставлений у повному обсязі.

За таких обставин, позивач звернувся до суду про стягнення суми попередньої передоплати у сумі 42 582,42 грн., 383,71 грн - 3 % річних, 909,98 грн - інфляційних втрат та 6 387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн. - пені, які нараховані позивачем за порушення умов договору № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті судового рішення

Щодо стягнення суми попередньої оплати

Правові відносини, що виникли між сторонами регулюються ст.ст. 11, 202, 626, 530, 693 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, згідно вимог до ч. 2 ст. 693 ЦК України, вимагав у відповідача допоставити товар, а не повернути попередню оплату, тому строк виконання грошового зобов`язання не визначений. Враховуючи викладене, з посиланням на ч.2 ст. 530 ЦК України, суд відмовив у позові.

Такі висновки судова колегія вважає помилковими з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виставлено позивачеві рахунки від 02.12.2022 № СТ-0006645 на суму 38 410,92 грн, які оплачені позивачем відповідно до платіжного доручення від 02.12.2022 № 2396 на суму 38 410,92 грн та від 05.12.2022 № СТ-0006672 на суму 39 973,50 грн, оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 05.12.2022 № 2397 на суму 39 973,50 грн.

Строк (термін) виконання боржником обов`язку, встановлений сторонами, складає 10 робочих днів з дати оплати рахунків. У зв`язку із тим, що продавець не передав товар у встановлений договором строк, покупець, у порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України вимагав допоставити товар протягом 7 дній з дня отримання претензії від 13.02.2023. (а.с. 29). Однак, у цей строк або у інший розумний строк, продавець не передав товар покупцю, попередню оплату не повернув. В свою чергу, позивач, з метою захисту свого права, 29.03.2023 звернувся з позовом про стягнення суми попередньої оплати у судовому порядку.

Згідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже умовою застосування цих положень є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

У цьому випадку не створено правової невизначеності у відносинах сторін, яка б слугувала підставою для відмови у позові щодо повернення попередньої оплати.

Судова колегія вважає, що позивач, вимагаючи повернення попередньої оплати, безпосередньо у судовому порядку фактично реалізує своє право, передбачене ч. 2 ст. 693 ЦК України. Та обставина, що у зв`язку із порушенням продавцем строків передачі товару, покупець спочатку вимагав допоставити товар, не припиняє його право вимагати повернення попередньої оплати, якщо продавець, в порушення свого зобов`язання, не передав покупцю товар як у визначений договором строк, так і на додаткову вимогу покупця допоставити товар, яка ґрунтується на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності порушене право позивача підлягає відновленню. Дії позивача у спірній ситуації є послідовними та логічними. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи обставини справи, судова колегія вважає, що відсутність вимоги покупця до продавця про повернення попередньої оплати до подачі ним в суд позову про стягнення цієї попередньої оплати, не є підставою для відмови у позові.

В контексті викладеного, судова колегія зазначає, що ця правова ситуація, з урахуванням положень ч. 2 ст. 693 ЦК України, має деякі ознаки так званої «досудової процедури».

У той же час, обмеження заявникові у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволення позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в іншій спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично призведе до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, що суперечить положенням ч.2 ст.124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, згідно якої вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту;

В контексті викладеного, судова колегія зазначає, що позовна заява з вимогами про повернення попередньої оплати була належним чином надіслана відповідачу (а.с. 42,43). Однак відповідач не надав суду доказів повернення позивачу попередньої оплати або допоставки товару.

Враховуючи зміст правових відносин, що виникли між сторонами та фактичні обставини справи, судова колегія вважає безпідставною відмову у задоволенні позову про повернення попередньої оплати лише заради того, щоб позивач подав відповідачу таку вимогу про повернення попередньої оплати та повторно був змушений вимагати повернення цієї оплати у іншому судовому провадженні.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог господарського судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги в частині повернення попередньої оплати у розмірі 42 582,42 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення неустойки

Позивач у своєму позові вимагає стягнення 6387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн - пені за період з 29.12.2022 по 22.03.2022.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем договору поставки № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Судова колегія вважає не підтвердженими у достатній мірі посилання позивача на те, що поставка згідно рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672 відбувалась на виконання договору поставки № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Згідно матеріалів справи, рахунки - фактури були передані відповідачу та оплачені ним до укладання договору від 06.12.2022. У цьому випадку позивач повинен довести, що сторони у передбачений законом спосіб домовились про те, що дія договору розповсюджується на минулий період.

У той же час матеріали справи таких доказів не містять.

Ураховуючи принцип свободи договору, господарюючі суб`єкти можуть на свій розсуд врегулювати свої договірні відносини, та відповідно, не позбавлені права укласти одночасно декілька договорів, у тому числі як окремий письмовий договір поставки, так і одночасно укладати інші (окремі від письмового) договори у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання рахунків їх оплатою, що не суперечить вимогам ст. 181 ГК України. Отже «автоматично» дія укладеного між сторонами договору не розповсюджується на правові відносини, які виникли до укладання такого договору, навіть якщо такі правовідносини мають аналогічних характер.

У той же час, умови укладених договорів повинні бути узгоджені сторонами, а волевиявлення обох сторін повинно бути підтверджено у передбачений чиним законодавством спосіб. Само по собі бажання однієї сторони розповсюдити умови укладеного договору на правові відносини, які виникли до укладання цього договору є недостанім у разі відсутності доказів, що інша сторона надала на це свою згоду.

Тим часом матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що відповідач погодився розповсюдити умови договору поставки від 06.12.2022 на минулий період, а саме на поставку, яка відбувалась на підставі раніше виставлених та сплачених відповідачем рахунків-фактур.

В контексті зазначеного, судова колегія звертає увагу на розділ № 10 договору поставки №СТ222/22/535 від 06.12.2022, який має назву «Строк дії договору». У п. 10.1 цього розділу сторони домовились, що договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Цей договір не містить посилань та те, що сторони домовились розповсюдити дію цього договору на минулий період, у тому числі на поставку, яка відбувалась згідно рахунків від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672, які сплачені позивачем 02.12.2022 та 05.12.2022, тобто до укладання договору.

Рахунки - фактури та платіжні доручення щодо їх сплати не містять посилання на договір поставки, оскільки, на час їх виставлення та оплати, зазначений договір ще не був укладений. (а.с. 16-21)

У своїх відповідях на претензії позивача, відповідач також не зазначав, що поставка здійснюється на підставі договору № СТ222/22/535 від 06.12.2022.

Судова колегія звертає увагу також на те, що часткова допоставка товару здійснювалась відповідачем після укладання договору № СТ222/22/535 від 06.12.2022, але ж видаткові накладні № СТ-0001395 та СТ-0001396 від 28.12.2022 так само не містять інформацію про договір від 06.12.2022. В цих накладних зазначено, що допоставка здійснюється на виконання рахунків- фактур від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672.

Так само у гарантійному листі від 30.12.2022 (вих. № СТ 137-22/535) відповідач зазначив що допоставити товар він зобов`язується на виконання рахунків- фактур від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672. (а.с.24)

Та обставина, що в претензії від 13.02.2023 позивач зазначав посилання на договір №СТ222/22/535 від 06.12.2022, не є достатньою підставою для розповсюдження дії цього договору на поставку, яка здійснювалася згідно рахунків-фактур від 02.12.2022 № СТ-0006645 та від 05.12.2022 № СТ-0006672, оскільки як вже зазначено, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач у належній формі надав на це свою згоду.

Судова колегія погоджується з посиланням суду першої інстанції про те, що в часовій послідовності, за загальними і сталими правилами господарських відносин, спочатку укладається договір, а в подальшому, здійснюються дії на його виконання: виставлення рахунків, оплата, поставка тощо. Вказане кореспондується з положеннями податкового законодавства, та виникнення у сторін податкових обов`язків у відповідності на статуту господарської операції.

Отже на підставі викладеного судова колегія дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення неустойки обґрунтовані порушенням договору №СТ222/22/535 від 06.12.2022, який, в свою чергу, не розповсюджує свою дію на спірну поставку, задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

У своєму позові позивач, посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 383,71 грн - 3 % річних та 909,98 грн - інфляційних втрат. В цій частині вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив поставку оплаченого товару, тому за прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити позивачу 3 % річних та інфляційні втрати за період з 29.12.2022 по 21.03.2023.

Частина друга статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, стягнення зазначених нарахувань здійснюється у разі прострочення саме грошового зобов`язання.

Як вже зазначено у постанові, 13.02.2023 позивач, у зв`язку із тим, що відповідач не передав покупцю оплачений товар у встановлений в рахунках - фактури строк, направив відповідачу претензію №06 від 13.02.2023, та реалізуючи своє право, передбачене ч. 2 ст. 629 ЦК України, вимагав допоставити товар на суму 42 582,42 грн протягом 7 днів з дати отримання такої претензії. Вимога позивача про повернення попередньої оплати заявлена ним у позовній заяві від 22.03.2023. Таким чином до моменту отримання відповідачем позовної заяви з вимого повернення попередньої оплати, яку було відправлено відповідачу 24.03.2023, зобов`язання відповідача не було грошовим, а тому вимоги статті 625 ЦК України не розповсюджується на період з 29.12.2022 по 21.03.2023.

При цьому судова колегія вважає, що лист позивача від 13.12.2022р. з вимогою повернути всі кошти, сплачені по виставлених відповідачем рахунках, не підлягає врахуванню з огляду на те, що 14.02.2023 позивач направив відповідачу наступну претензію з вимогою допоставити товар. Таким чином позивач змінив свої вимоги про повернення коштів, направлену відповідачу раніше, іншою вимогою передачі продавцем покупцю оплаченого товару, що є його правом, передбаченим ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Отже позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 29.12.2022 по 21.03.2023 задоволенню не підлягають, оскільки в цей період зобов`язання відповідача не було грошовим.

Щодо форс-мажорних обставин

Посилання відповідача у листі №СТ131/535 від 20.12.2022 на неможливість повернення коштів у зв`язку із форс-мажорними обставинами, які засвідчені листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 судова колегія вважає безпідставним, оскільки відповідачем не доведено належним чином наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання у порядку, визначеному ст. 617 ЦК України.

Торгово-промислова палата України (ТПП України) оприлюднила лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, у якому зазначила, що військова агресія є форс-мажорною обставиною, а сам лист ТПП України може бути використано як її підтвердження.

Судова колегія наголошує, що само по собі посилання суб`єкта господарювання на зазначений лист не є підставою для застосування ст. 617 ЦК України.

Обставинами, які повинні існувати для можливості застосування ст. 617 ЦК України є:

- обставина непереборної сили повинна бути віднесена до категорії форс-мажору відповідно до умов договору або за законом;

- форс-мажорна обставина була непередбачуваною в момент укладення договору, а її настання не залежить від волі сторін договору;

- існування конкретного зобов`язання, строк виконання якого настав;

- наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань;

- вчинення невиконуючою стороною повідомлення іншої сторони щодо впливу форс-мажорних обставин.

У разі існування вищеперелічених обставин ТПП, за зверненням суб`єкта господарювання, видає сертифікат, який засвідчує існування форс-мажорних обставин за кожним окремим випадком.

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьомує сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Такі правові висновки викладались Верховним Судом впродовж декількох років, динаміку їх формування можливо відслідкувати зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 25.11.2021 у справі №905/55/21, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 19.08.2022 у справі №908/2287/17.

З урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду судами здійснюється розгляд справ, у яких сторони стверджують про існування форс-мажорних обставин, посилаючись на лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

У той же час, за результатами апеляційного перегляду судова колегія зазначає, що відповідачем не доведено наявність форс-мажорних обставин для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, отже підстави для застосування ст. 617 ЦК України у цій справі відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та помилково застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, тому оскаржене рішення підлягає скасуванню в частині стягнення попередньої оплати. В решті резолютивну частину рішення в частині відмови у позові слід залишити без змін з підстав, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.

Судові витрати

Судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції слід розподілити згідно вимог ст. 129 ГПК України на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі № 910/4857/23 в частині відмови у стягненні попередньої передоплати в сумі 42 582,42 грн скасувати.

В цій частині прийняти нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентри Стілмен" на користь Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького" попередню оплату в сумі 42 582,42 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2023 у справі № 910/4857/23 в частині відмови у стягненні 6387,81 грн. - штрафу, 6 453,56 грн - пені, 383,71 грн - 3 % річних, 909,98 грн - інфляційних втрат залишити без змін з підстав, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металоцентри Стілмен" (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, 6-Д, офіс 43; ідентифікаційний код: 43922411) на користь Приватного підприємства "Агрофірма ім. Б. Хмельницького" (80010, Львівська обл., с. Тудорковичі; ідентифікаційний код: 23961972) витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 2 015 (дві тисячі п`ятнадцять) грн. 10 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 022 (три тисячі двадцять дві) грн. 65 коп.

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова