ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. Справа №910/6125/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники сторін:

від позивача: Брухно В.С., Житченко О.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 (повний текст рішення складено 21.08.2023)

у справі №910/6125/23 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод"

про стягнення 2 034 348,47 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (далі - ТОВ "Торгова електрична компанія") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" (далі - ПАТ "Київський маргариновий завод") 1 630 393,64 грн інфляційних втрат та 403 495,84 грн трьох процентів річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.01.2022 №25/01, предметом якого була реструктуризація заборгованості відповідача за договором постачання природного газу від 28.02.2020 №7/202-Г. Відповідні обставини встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023. У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язання з оплати платежів за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.01.2022 №25/01, позивачем нараховано до стягнення з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати за період з 16.09.2022 до 13.04.2023 на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Київський маргариновий завод" на користь ТОВ "Торгова електрична компанія" 1 630 393,64 грн інфляційних втрат, 400 422,52 грн трьох процентів річних, а також 30 462,25 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 1 630 393,64 грн, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у наведеній сумі є обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим обставинам даної справи. При, цьому здійснивши перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних у розмірі 403 954,84 грн, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних є обґрунтованими в сумі 400 422,52 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Київський маргариновий завод" звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23 повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ПАТ "Київський маргариновий завод" посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги наданих апелянтом пояснень та доказів, що мають значення для прийняття рішення у даній справі.

Так, за доводами скаржника, у зв`язку з введенням воєнного стану настали форс-мажорні обставини для його контрагентів, у зв`язку з чим зменшилась кількість замовлень по постачанню товару, що спричинило зменшення доходу останнього та зумовило настання форс-мажорних обставин для відповідача, які в свою чергу спричинили негативні наслідки в частині надходження коштів від контрагентів для скаржника, за рахунок яких здійснювались виконання зобов`язання по договору перед позивачем.

Апелянт вказує, що вищенаведені події та обставини мають безпосередній вплив на можливість виконання апелянтом своїх зобов`язань за договором та є такими, що виникли після укладення договору в результаті подій, які скаржник не міг передбачити, у зв`язку з чим належне виконання договору на укладених умовах під час воєнного стану стало неможливим. Штрафні санкції, передбачені договором, не підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача. Судом першої інстанції при ухваленні даного рішення не взято до уваги положення Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та надані пояснення апелянта.

Окрім цього, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не застосовано правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладену в постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 по застосуванню сертифікату Торгово-промислової палати.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

30 жовтня 2023 року на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Так, у своєму відзиві позивач, зокрема зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права та на підставі наявних у матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, №916/190/18, висновками Верховного Суду у справах №686/21962/15-ц, №905/1458/18, №910/15264/21, №904/5328/21, а тому в силу статті 276 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підстави для його скасування відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2023 апеляційну скаргу ПАТ "Київський маргариновий завод" у справі №910/6125/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6125/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху, апеляційної скарги ПАТ "Київський маргариновий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/6125/23.

28 вересня 2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6125/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків.

16 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6125/23. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень - до 02.11.2023. Розгляд апеляційної скарги ПАТ "Київський маргариновий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2023 у справі №910/6125/23 призначено на 08.11.2023.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 08.11.2023 з`явились представники позивача.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення ухвали від 17.10.2023 в його електронний кабінет.

Згідно з частинами 3, 6, 8 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17.

Крім того, Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі №916/2731/21 вказав, що відповідно до рішення Ради Суддів України від 05.08.2022, з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів, рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі "Електронний кабінет" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал "Електронного кабінету" для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.

Таким чином, відповідач повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом належним чином, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/6125/23 розглядається за відсутності його представників.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду Господарським судом міста Києва матеріалів справі №910/9486/22 встановлено, що 28.02.2021 між ТОВ "Торгова електрична компанія" (постачальник) та ПАТ "Київський маргариновий завод" (споживач) укладено договір постачання природного газу №7/2020-Г, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2020 році природний газ в обсягах і порядку, передбачених цим договором, а споживач зобов`язався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених цим договором, з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу.

Пунктами 9.1, 9.1.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020, а в частині не виконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх обов`язків за цією угодою щодо поставки природного газу.

Всупереч умовам договору, ПАТ "Київський маргариновий завод" належним чином своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого природного газу не виконало, внаслідок чого у відповідача, станом на 25.01.2022, перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 134 378,85 грн.

25.01.2022 між ТОВ "Торгова електрична компанія" та ПАТ "Київський маргариновий завод" укладено договір про реструктуризацію заборгованості №25/01, предметом якого є реструктуризація заборгованості відповідача за обсяг спожитого газу, замовлену потужність та перевищення замовленої потужності, що виникла на підставі договору.

У пункті 1.2 договору про реструктуризацію сторони підтвердили, що станом на 10 годину ранку дати підписання цього договору про реструктуризацію, заборгованість споживача перед постачальником за договором складає: 27 134 378,85 грн.

У пункті 1.4 договору про реструктуризацію сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості споживача перед постачальником за договором у розмірі, вказаному в пункті 1.2 цього договору про реструктуризацію, шляхом самостійного перерахування споживачем коштів на рахунок постачальника відповідно до Графіку погашення заборгованості (додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

За умовами пунктів 4.1, 4.6 договору про реструктуризацію останній набуває чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печаткою сторін (за наявності) та діє до 11.07.2022. Цей Договір про реструктуризацію заборгованості є невід`ємною частиною договору постачання природного газу від 28.02.2020 №7/2020-Г .

На момент укладення між сторонами договору про реструктуризацію, відповідач порушив взяті на себе за основним договором постачання природного газу від 28.02.2021 №7/2020-Г зобов`язання щодо погашення боргу за поставлений природний газ, у зв`язку з чим, у останнього станом на 25.01.2022 перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 134 378,85 грн.

Суд дійшов висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе за договором про реструктуризацію грошових зобов`язань за ПАТ "Київський маргариновий завод" перед ТОВ "Торгова електрична компанія", станом на 15.09.2022, дійсно виникла заборгованість в загальній сумі 24 091 670,84 грн.

Факт оплати відповідачем, на підставі платіжного доручення від 19.09.2022 року №, частини спірної заборгованості саме за договором про реструктуризацію у розмірі 683 192,05 грн сторонами не оспорювався та був відображений самим позивачем у поданих ним в процесі розгляду справи довідках про стан розрахунків.

Також судом встановлено, що предмет спору в частині стягнення з відповідача суми реструктуризованої заборгованості за договором про реструктуризацію у загальному розмірі 683 192,05 грн фактично був відсутній як на момент відкриття провадження у даній справі (04.10.2022), так і на час звернення ТОВ "Торгова електрична компанія" до суду з наведеним позовом (20.09.2022), оскільки вищевказаний платіж здійснений відповідачем та проведений банком 19.09.2022.

Зазначені вище обставини зумовлюють відмову в позові ТОВ "Торгова електрична компанія" в частині стягнення з ПАТ "Київський маргариновий завод" суми боргу в розмірі 683 192,05 грн.

Враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за договором про реструктуризацію, яка складає 23 408 478,79 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про стягнення вказаної суми боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, предметом спору у справі №910/9486/22 були також вимоги позивача про стягнення з ПАТ "Київський маргариновий завод" трьох процентів річних у загальному розмірі 260 709,20 грн, нараховані на відповідні суми основного боргу (з урахуванням проведених відповідачем часткових погашень) у період з 22.02.2022 по 15.09.2022, а також 1 571 585,50 грн інфляційних втрат, нарахованих на визначені суми основного боргу протягом березня-вересня 2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023, позов ТОВ "Торгова електрична компанія" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Київський маргариновий завод" на користь ТОВ "Торгова електрична компанія" 23 408 478,79 грн основного боргу, 3 785 156,83 грн штрафу, 1 571 585,50 грн інфляційних втрат, 260 630,60 грн трьох процентів річних, а також 435 387,78 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Враховуючи приписи статті 75 ГПК України, вищенаведені обставини щодо ТОВ "Торгова електрична компанія" та ПАТ "Київський маргариновий завод", встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи №910/6125/23, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Оскільки за час судового розгляду справи №910/9486/22 заборгованість відповідача перед позивачем збільшилась в частині інфляційних втрат та трьох процентів річних, позивач звернувся з даним позовом до суду, у якому просить суд стягнути з відповідача 1 630 393,64 грн інфляційних втрат та 403 954,84 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 16.09.2022 (наступна дата за 15.09.2022, по яке були заявлені до стягнення інфляційні нарахування та три проценти річних у справі №910/9486/22) по 13.04.2023 (дата погашення відповідачем заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22).

Відповідач проти позову заперечив у повному обсязі, з огляду на неможливість виконання ним своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), на підтвердження чого долучив до відзиву на позовну заяву сертифікат №3200-22-2092 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою 30.12.2022 №307/03.23. Також, відповідач зазначив, що повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин 09.03.2022 шляхом направлення електронного листа засобами електронного зв`язку. Відповідач вказав, що зобов`язання за договором про реструктуризацію ним виконані у повному обсязі після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України.

Як зазналось вище, факт оплати відповідачем частини заборгованості за договором про реструктуризацію у розмірі 683 192,05 грн, на підставі платіжного доручення від 19.09.2022 №, встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22.

Матеріалами даної справи №910/6125/23 підтверджується, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22 виконано ПАТ "Київський маргариновий завод" у добровільному порядку в частині погашення суми основного боргу у розмірі 23 408 478,79 грн наступним чином:

- 14.03.2023 - 623 805,02 грн (на цю суму зменшилась сума основного боргу внаслідок відступлення позивачем права вимоги за договором про відступлення права вимоги від 14.03.2023 №U01.0/1-105, укладеного між ТОВ "Торгова електрична компанія" та ТОВ "ДЕ Трейдинг");

- 12.04.2023 - 1 300 000,00 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 12.04.2023 №780615819);

- 12.04.2023 - 500 000,00 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 12.04.2023 №);

- 12.04.2023 - 2 100 000,00 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 12.04.2023 №);

- 13.04.2023 - 4 800 000,00 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 13.04.2023 №780868413);

- 13.04.2023 - 12 043 000,00 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 13.04.2023 №);

- 13.04.2023 - 378 478,96 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 13.04.2023 №780877270);

- 13.04.2023 - 1 663 194,81 грн (оплата згідно з платіжною інструкцією від 13.04.2023 №780878601).

За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №926/263/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023, з відповідача стягнуто 1 571 585,50 грн інфляційних втрат за період з березня 2022 року по 15.09.2022 та 260 630,60 грн трьох процентів річних за період з 22.02.2022 по 15.09.2022.

У даній справі позивачем визначено період для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 16.09.2022 (наступна дата за 15.09.2022, по яке були заявлені до стягнення інфляційні нарахування та трьох процентів річних у справі №910/9486/22) до 13.04.2023 (дата погашення відповідачем основного боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/9486/22).

Враховуючи здійснені відповідачем вищенаведені часткові оплати та зменшення суми основного боргу на підставі договору про відступлення права вимоги від 14.03.2023 №U01.0/1-105, місцевим господарським судом вірно встановлено, що основний борг за договором про реструктуризацію становив такі суми у наступні періоди:

- з 16.09.2022 до 18.09.2022 - 24 091 670,84 грн;

- з 19.09.2022 до 13.03.2023 - 23 408 478,79 грн (24 091 670,84 грн - 683 192,05 грн, оплата 19.09.2022);

- з 14.03.2023 до 11.04.2023 - 22 784 673,77 грн (23 408 478,79 грн - 623 802,02 грн зменшення внаслідок відступлення права вимоги 14.03.2023);

- 12.04.2023 - 18 884 673,77 грн (22 784 673,77 грн - 3 900 000,00 грн, оплати 12.04.2023);

- 13.04.2023 - 0,00 грн (18 884 673,77 грн - 18 884 673,77 грн, оплати 13.04.2023).

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних є обґрунтованими у сумі 400 422,52 грн.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 630 393,64 є обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим обставинам даної справи.

Заперечень щодо невірності розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.

Твердження відповідача про відсутність його вини у порушенні спірного зобов`язання, як на підставу для звільнення ПАТ "Київський маргариновий завод" від сплати нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та трьох процентів річних, правомірно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки вищенаведені компенсаційні виплати, нараховані на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а стягнення таких компенсаційних виплат фактично не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

Посилання відповідача на настання після 24.02.2022 форс-мажорних обставин та неможливість, у зв`язку з їх настанням, виконання ним своїх зобов`язань за договором про реструктуризацію, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

За приписами статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 4.6 договору про реструктуризацію від 25.01.2022 №25/01, останній є невід`ємною частиною договору постачання природного газу від 28.02.2020 №7/2020-Г.

Пунктом 7.1 договору постачання природного газу від 28.02.2020 №7/2020-Г встановлено, що при настанні обставин неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому договору, як-то: пожежа, повінь, землетрус та інші стихійні лиха, аварія на газопроводі, війна та військові дії, блокада, страйки, зміна законодавства України, видання органами виконавчої влади України нормативних актів, що роблять неможливим виконання зобов`язань по цьому договору, чи інших, що не залежить від сторін, обставин, жодна зі сторін не несе відповідальності. Дані обставини повинні бути підтверджені Торгово-промисловою палатою України (далі - ТТП України) чи іншим компетентним органом.

Згідно з пунктом 7.2 договору постачання природного газу від 28.02.2020 №7/2020-Г, про настання форс-мажорних обставин, термін їх дії та припинення сторона, для якої вони наступили, сповіщає іншу сторону протягом трьох днів з моменту настання таких обставин. Неповідомлення або невчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на такі обставини.

За умовами пункту 7.3 договору постачання природного газу від 28.02.2020 №7/2020-Г, настання форс-мажорних обставин не звільняє споживача від обов`язку оплати обсягу фактично поставленого газу.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодного документального підтвердження того, що відповідачем, на виконання умов пункту 7.2. договору, повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин у триденний строк з моменту настання таких обставин.

Таким чином, оскільки ПАТ "Київський маргариновий завод" належним чином не повідомило позивача про настання форс-мажорних обставин, то воно позбавлено права посилатися на них в майбутньому як на підставу невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що посилання відповідача на долучений ним до матеріалів справи сертифікат №3200-22-2092 про форс-мажорні обставини (від 30.12.2022 №307/03.23), виданий Київською обласною (регіональною) Торгово-промислової палатою, не свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання спірних грошових зобов`язань з огляду на вищевикладені обставини.

При цьому, обставина введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа ТТП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" ТТП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракта, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

ТПП України на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що адресований "Всім кого це стосується", згідно з яким на підставі статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракта, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 та у постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Тобто, доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань відповідач має довести, що саме введення воєнного стану з 24.02.2022 стало причиною неможливості виконання ним зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості від 25.01.2022 №25/01, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставини відповідачем до матеріалів справи долучено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції оцінивши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що скаржником не доведено об`єктивної неможливості виконання умов договору про реструктуризацію заборгованості від 25.01.2022 №25/01 з незалежних від нього обставин, у зв`язку з чим обумовлені як законом, так і договором підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за договором відсутні.

Доводи відповідача щодо незастосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 по застосуванню сертифікату Торгово-промислової палати, не беруться колегією суддів до уваги, у зв`язку з тим, що вищенаведена справа відрізняється від справи, що розглядається. За змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини, в цій та зазначених відповідачем справах, не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних з правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього спору.

Отже, відповідна правова позиція Верховного Суду не є релевантною щодо правовідносин у даній справі.

Крім того, як зазначалось вище, ПАТ "Київський маргариновий завод", у зв`язку з неналежним виконанням умов пункту 7.2 договору, позбавлено права посилатися на настання форс-мажорних обставин як на підставу невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Торгова електрична компанія" підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, в розумінні статті 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ "Київський маргариновий завод" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на ПАТ "Київський маргариновий завод".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський маргариновий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 у справі №910/6125/23залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Київський маргариновий завод".

4. Матеріали справи №910/6125/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 20.11.2023.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко